# data[].attributes.location_name
Амвросіївка, Донецька область

# data[].attributes.headline
Амвросіївська стоянка

# data[].attributes.subject
Амвросіївська стоянка

# data[].attributes.body
АМВРО́СІЇВСЬКА СТОЯ́НКА І КІСТКО́ВИЩЕ БІЗО́НІВ – пізньопалеолітичний комплекс. Знаходяться побл. Амвросіївки Донец.обл., у верхів'ї балки Казенної та притоки р. Кринка. Відкрив 1935 В. Євсєєв, у 40–50-х рр. їх досліджували І. Підоплічко та П. Борисковський, у 80–90-х рр. – О. Кротова.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
АМВРО́СІЇВСЬКА СТОЯ́НКА І КІСТКО́ВИЩЕ БІЗО́НІВ - пізньопалеолітичний комплекс. Знаходяться побл. Амвросіївки Донец. обл., у верхів'ї балки Казенної та притоки р. Кринка. Відкрив 1935 В. Євсєєв, у 40-50-х рр. їх досліджували І. Підоплічко та П. Борисковський, у 80-90-х рр. - О. Кротова. Датуються серед. періодом пізнього палеоліту (18- 19 тис. рр. тому). Заг. відкрита пл. - 450 м2. Кістковище знаходиться на схилі балки в давній вимивині, яку заповнював культур. шар завтовшки 0,2-1,0 м, що містив кістки бізонів (бл. 500 особин), кістяні вістря до списів та кремінні мікроліти, вкладені до них, мор. раковину, червону вохру. Більшість кремін. виробів мали сліди різання м'яса, обробки кістки та рогу. Кістковище інтерпретують як місце загінного полювання на бізонів та обробки мислив. здобичі. Стоянка знаходиться за 200 м від кістковища на платоподібному мисі. Осн. горизонт культур. залишків залягав у сірувато-бурому суглинку завглибшки 0,35-0,65 м та містив сліди інтенсив. оброблення кременю (знаряддя праці, відходи вироб-ва), фрагменти кістяних вістрів до списів, прикраси з каменю та викоп. скам'янілостей, червону й жовту вохру, сліди використання вогню, дрібні фрагменти кісток бізонів. Стоянку інтерпретують як сезонний базовий табір мисливців на бізонів. За характером обробки кременю належить до оріньяко-граветської культурно-технол. традиції, певна аналогія до неї - у комплексі стоянки "Нововолодимирівка-2" у Нижньому Подніпров'ї.

Літ.: Євсєєв В. М. Палеолітична стоянка Амвросіївка // Палеоліт і неоліт України. К., 1947. Т. 1; A. A. Krotova, N. G. Belan. Amvrosievka A Unique Upper Paleolithic Site in Eastern Europe // From Kostenki to Clovic: Upper Paleolithic - Paleo-Indian adaptations. New York, 1993.

О. О. Кротова

# data[].attributes.attachment_link.title
Амвросіївська стоянка і кістковище бізонів

# data[].attributes.attachment_link.description
АМВРО́СІЇВСЬКА СТОЯ́НКА І КІСТКО́ВИЩЕ БІЗО́НІВ - пізньопалеолітичний комплекс. Знаходяться побл. Амвросіївки Донец. обл., у верхів'ї балки Казенної та притоки р. Кринка. Відкрив 1935 В. Євсєєв, у 40-50-х рр. їх досліджували І. Підоплічко та П. Борисковський, у 80-90-х рр. - О. Кротова. Датуються серед. періодом пізнього палеоліту (18- 19 тис. рр.

# data[].attributes.location_name
Межиріч, Черкаська область

# data[].attributes.headline
Межиріцька стоянка

# data[].attributes.subject
Межиріцька стоянка

# data[].attributes.body
В далекому 1965 році мешканець Межиріча Захар Новицький вирішив спорудити льох. На глибині два метри йому трапилася незрозуміла велика кістка. З нею він пішов у школу до вчителя географії (чи то історії). Той теж не зміг ідентифікувати знахідку, але зрозумівши, що кістка не коров’яча, поїхав до Києва у Інститут Зоології. І почалося… За розкопки взялися палеонтологи під керівництвом академіка Івана Підоплічка, адже тоді ще ніхто не знав, що знайдено не просто залишки мамонта, а поселення, де житла будувалися із кісток слоноподібних велетнів, і відповідно розкопувати стоянку повинні не палеонтологи, а археологи, які копають не лопатами, а “зубочистками”.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Україна Інкогніта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
В далекому 1965 році мешканець Межиріча Захар Новицький вирішив спорудити льох. На глибині два метри йому трапилася незрозуміла велика кістка. З нею він пішов у школу до вчителя географії (чи то історії). Той теж не зміг ідентифікувати знахідку, але зрозумівши, що кістка не коров'яча, поїхав до Києва у Інститут Зоології. І почалося... За розкопки взялися палеонтологи під керівництвом академіка Івана Підоплічка, адже тоді ще ніхто не знав, що знайдено не просто залишки мамонта, а поселення, де житла будувалися із кісток слоноподібних велетнів, і відповідно розкопувати стоянку повинні не палеонтологи, а археологи, які копають не лопатами, а "зубочистками".

Реконструкція житла із кісток мамонта в Національному науково-природничому музеї

Залишки житла у Межирічі на території стоянки

Перший етап досліджень тривав до 1974 року. За цей період на території поселення знайшли три господарсько-побутові комплекси (житла), споруджені із кісток мамонта, які будувались 14 тисяч років тому. Важити одне таке житло могло до 20 тон, а при будівництві використовували кістки 70 мамонтів.

Із 1976 по 1983 рр. керівництво розкопками у Межирічі здійснював археолог Михайло Гладких. Археологи відмічали, що попередні дослідження палеонтологів пошкодили частину культурного шару. Ця експедиція знайшла ще одне житло - четверте.

Археологічна цінність Межиріцької стоянки величезна. Подібних за унікальністю житлових комплексів у світі знайдено не більше півдесятка. У Східній Європі ця стоянка є найкраще датованою - 14,5 тисяч років. Одне із жител стоянки експонується у Києві в Національному науково-природничому музеї НАН України, одне було подароване легендарному Американському Музею природничої історії, одне "працює" пересувною виставкою на різних наукових форумах. Четверте житло вже тридцять років зберігається у Межирічі. Воно чекає часу, коли в селі створять давно обіцяний музей, і потихеньку руйнується. Вже тричі падало накриття над унікальною пам'яткою, кілька разів його руйнували злодії й вандали...

В 2002-2008 рр. у Межирічі працювала міжнародна експедиція, яку фінансували французи, а зараз на роскопі працюють археологи Київського університету імені Тараса Шевченка.

Межиріцька стоянка була зимовим стійбищем мисливців, яке розташовувалося у пониззі долини Росі - там, де тепліше і затишніше. Влітку, із настанням тепла, вони йшли на плато, де полювали весь теплий період. Слід зазначити, що полювали вони переважно на бізонів та оленів, також вбивали мамонтенят, а от на дорослих мамонтів вони, незважаючи на хибне враження, практично ніколи не полювали. Кістки, із яких складалися житла, були знайдені по берегах річок. Камінь як будматеріал мешканцями стоянки не використовувався.

14 тисяч років тому на території сучасної України панував холодний клімат льодовикового періоду. В природному відношенні визначалися дві зони - тундра і лісотундра. Зважаючи на це, житла тодішні люди будували невеликі (щоб легше було обігрівати) - 9х8 метрів. В такому житлі мешкали 3-4 родини. Звичайно було тісно, але в умовах вічної мерзлоти по іншому зігрітись взимку не було ніякої можливості.

Карта на бивні (джерело Вікіпедія)

Навколо жител у глині викопувались ями, які виконували функції холодильників. В них зберігали м'ясо та інші харчі. Навколо одного житла було до шести таких ям. Вдягалися мешканці стоянки у шкіряний одяг - переважно із шкір вовка та зайця. Знаряддя праці були дерев'яними та кам'яними, а вогнища палили із кісток - деревного вугілля у стійбищі археологи не знайшли.

На території Межиріцької стоянки було знайдено найдавнішу в Україні карту. Її вирізали на уламку бивня мамонта. Нині ця унікальна знахідка експонується у Національному науково-природничому музеї НАН України.

Ще у 2008 році в НАН України затвердили проект створення Музею "Стійбище мисливців на мамонтів". Музей повинен був розміститись на 85 сотках. Але пройшло шість років, а ніхто ніякого музею не створив, навіть навпаки, ангар стоянки довели до такого стану, що він впав від снігу, прямо на залишки унікального житла із кісток мамонту. Зараз над житлом стоїть металевий ангар, який захищає його від снігу та дощу. Знову поговорюють про створення Музею, за умови будівництва якого, Межиріцьку стоянку можуть включити у Перелік об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО. Побачимо, як воно буде.
Текст та фото Романа Маленкова

# data[].attributes.attachment_link.title
➤ Межиріцька стоянка. Пам'ятка світового значення не потрібна Україні? Цікаві місця * Пам'ятки * Що подивитись у Межиріцька стоянка. Пам'ятка світового значення не потрібна Україні??

# data[].attributes.attachment_link.description
В далекому 1965 році мешканець Межиріча Захар Новицький вирішив спорудити льох. На глибині два метри йому трапилася незрозуміла велика кістка. З нею він пішов у школу до вчителя географії (чи то історії). Той теж не зміг ідентифікувати знахідку, але зрозумівши, що кістка не коров'яча, поїхав до Києва у Інститут Зоології.

# data[].attributes.location_name
Золочівський район, Львівська область

# data[].attributes.headline
Глинянська стоянка

# data[].attributes.subject
Глинянська стоянка

# data[].attributes.body
Археологічна стоянка пізнього палеоліту. Розташована біля міста Глиняни (Золочівський район, Львівська область). Виявлена стоянка мисливців, що існувала 20 тис. років тому (близько 18 тис. років до н. е.). Перше поселення існувало в урочищі Діброва. Під час розкопок у 1922-1924 роках тут знайшли елементи пізнього палеоліту. На давній стоянці людей знайдено кремінні знаряддя праці: різці, скребачки, рештки кісток мамута (зуби, ребра), що свідчить про існування стоянок первісних мисливців.

# data[].attributes.location_name
Королево, Закарпатська область

# data[].attributes.headline
Королево, Закарпатська область

# data[].attributes.subject
Королево, Закарпатська область

# data[].attributes.body
Археологічні знахідки свідчать, що першими
мешканцями європи були пітекантропи. На те-
риторії України вони вперше з’явилися близько
1 млн років тому. Найдавнішою пам’яткою є сто-
янка біля с. Королевого в Закарпатті. На лівому
березі Тиси археологи виявили унікальні архео-
логічні знахідки: численні кам’яні знаряддя
праці оббиті гальки, ручні рубила, гостроко-
нечники, скребла, вістря рогатин, ножі. Не всі
вони про лежали в землі мільйон років, хоча вік
кожної пам’ятки дуже поважний. Кожній з них
відповідає свій культурний шар.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (3)

# data[].attributes.location_name
Трипілля, Київська область

# data[].attributes.headline
Трипілля, Київська область

# data[].attributes.subject
Трипілля, Київська область

# data[].attributes.body
Назви «трипільська культура» та «трипільці» умовні. Вони походять від назви с. Трипілля на Київщині, неподалік якого наприкінці 19 ст. археолог Вікентій Хвойка розкопав перші пам’ятки згаданої культури. Трипільська культура проіснувала на землях лісостепу України,від Дністра до Дніпра, майже півтори тисячі років.Основою господарства трипільців було перелогове землеробство.Вони розводили велику рогату худобу, кіз, овець, свиней.Трипільці були гарними гончарями.З ними пов’язують появу перших виробів з міді.Трипільська людність жила сім’ями, що об’єднувалися в общини, а пізніше - у племена.Загальну кількість трипільців дослідники оцінюють приблизно в
1 млн осіб.Хлібороби-трипільці своєрідно сприй мали довколишній світ. Вони вірили в богів грому, сонця, вітру, дощу.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Україна Стародавня

# data[].attributes.attachment_link.title
Трипільська Цивілізація: культура, орнаменти, артефакти

# data[].attributes.location_name
Кирилівська церква, вулиця Олени Теліги, Київ

# data[].attributes.headline
Кирилівська стоянка в Києві

# data[].attributes.subject
Кирилівська стоянка в Києві

# data[].attributes.body
Відкриття Кирилівської стоянки в 1893 р.
стало справжньою сенсацією. Назва стоянки
пов’язана з тогочасною назвою вулиці, де
відбувалися розкопки.Дослідники відкопали
близько 200 знарядь праці.Основним занят-
тям мешканців стоянки було полювання.Жили вони в наземних житлах, споруджених із жердин, вкритих шкі-
рами. Зовні споруди укріплювали черепами та бивнями мамонтів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (2)

# data[].attributes.location_name
Мізинська стоянка, Чернігівська область

# data[].attributes.headline
Мізинська стоянка, Чернігівська область

# data[].attributes.subject
Мізинська стоянка, Чернігівська область

# data[].attributes.body
На правому березі Десни в с. Мізині на Чернігівщіні  було знайдено
поселення давніх мисливців на мамонтів. Археологи дослідили рештки
п’яти мисливських жител, місце оброблення каменю й кістки, загли-
блені вогнища, заповнені кістковим вугіллям, попелом, м’ясні ями,
призначені для зберігання запасів м’яса протягом зими.У поселенні, рештки
якого знайдено в Мізині, люди жили 20 тис. років тому. Мешкало в ньому до 50 осіб.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (1)