# data[].attributes.body
KL Auschwitz (KL – Konzentrationslager – lagărul de concentrare) a fost înființat în 1940 de către germani pentru polonezi. În timp, a devenit cel mai mare lagăr de concentrare nazist german pentru prizonieri de diferite naționalități și, în același timp, cel mai mare centru de exterminare în masă al evreilor europeni.

# data[].attributes.body
De la început, atât binevenirea, cât și prejudecățile au marcat relația dintre Oświęcim și rezidenții săi evrei. Evreii au sosit în Oświęcim în a doua jumătate a secolului al XVI-lea, întemeind o comunitate evreiască cu o sinagogă și un cimitir. Viața comunală și comercială evreiască a prosperat, dar concurența economică cu vecinii neevrei și conflictul religios au dus la interzicerea în 1563 a așezărilor evreiești în continuare în Oświęcim. Ca răspuns, evreii locali au înființat un district evreiesc, iar comunitatea a continuat să crească în ciuda interdicției.

# data[].attributes.body
În ultimele luni ale războiului din Europa, unitățile de avans ale armatelor aliate care înaintau dinspre est și vest au dat peste lagărele de concentrare. În aprilie 1945, trupele britanice au eliberat lagărul de concentrare Bergen-Belsen.

Lagărul de la Bergen-Belsen fusese înființat inițial în 1943 pentru a ține evreii cu pașapoarte de peste mări pentru un posibil schimb de prizonieri.

Până în primăvara anului 1945, lagărul a ținut în principal supraviețuitori evrei ai marșurilor morții, mișcarea forțată a prizonierilor din lagărele din Est, pe măsură ce naziștii se retrăgeau din înaintarea Rusiei.

Condițiile din lagăr au fost lăsate să se deterioreze grav în ultimele luni de război.

Când soldații britanici au intrat în Bergen-Belsen pe 15 aprilie 1945, au întâlnit scene îngrozitoare.

Aproximativ 60.000 de oameni înfometați și bolnavi de moarte au fost strânși în barăci fără mâncare sau apă, în timp ce în jurul lor zăceau împrăștiate 10.000 de cadavre neîngropate.

# data[].attributes.body
In teritoriile controlate de statul român, Holocaustul a început cu promulgarea primelor legi restrictive anti-evreiești ale guvernului Octavian Goga și s-a sfârșit cu lovitura de stat de la 23 august 1944, când România a încetat colaborarea cu Puterile Axei.[4] Se estimează că între 280.000 și 380.000 de evrei români și din Ucraina, (precum și 11.000 de romi), au fost uciși de către forțele statului. În Transilvania de Nord, controlată de Regatul Ungariei, au fost uciși aproximativ 150.000 de evrei români, circa 132.000 din aceștia fiind deportați către Lagărul de concentrare Auschwitz.

# data[].attributes.body
După invazia germană a Uniunii Sovietice din 1941,Einsatzgruppen SS naziste, sau echipele mobile de ucidere, au început execuția sistematică a evreilor în teritoriile cucerite ale URSS. Aceste ucideri în masă au fost efectuate de un pluton de execuție, dar s-a constatat rapid că această tehnică era ineficientă.

SS a decis apoi că gazarea, care fusese folosită anterior pentru a ucide persoanele cu handicap fizic și mental, era un mijloc mai eficient de a ucide un număr mare de oameni într-o perioadă scurtă de timp. Lagărele Operațiunii Reinhard (Treblinka, Belzec și Sobibor), precum și Chelmno, au folosit monoxid de carbon, după cum se procedase în programul de eutanasiere. Auschwitz și Majdanek au folosit Zyklon B, un pesticid disponibil comercial, după ce experimentele pe prizonierii sovietici și polonezi și-au dovedit eficiența.