# data[].attributes.headline
У небесному класі сьогодні тихо, не чути сміху, діти не грають у м’яч.Там дитинство, яке розірвало лихо, і мамин тихий, невпинний плач.Там хлопчик вежу не добудував,в дівчинка — ляльку не вберегла. Війни запеклої чорний шквал забрав їх мрії у пащі зла.Вони не втекли. Вони просто вище. Маленькі долоньки тримають вись. І там, де лишилося попелище, Їх душі шепочуть нам: «Молись…» Пам’ятаємо кожного ангела. 🕯️

# data[].attributes.subject
У небесному класі сьогодні тихо, не чути сміху, діти не грають у м’яч.Там дитинство, яке розірвало лихо, і мамин тихий, невпинний плач.Там хлопчик вежу не добудував,в дівчинка — ляльку не вберегла. Війни запеклої чорний шквал забрав їх мрії у пащі зла.Вони не втекли. Вони просто вище. Маленькі долоньки тримають вись. І там, де лишилося попелище, Їх душі шепочуть нам: «Молись…» Пам’ятаємо кожного ангела. 🕯️

# data[].attributes.headline
Ніколаєв Максим КН-24

# data[].attributes.subject
Ніколаєв Максим КН-24

# data[].attributes.headline
Памʼятаємо наших янгол

# data[].attributes.body
Памʼятаємо наших янголят🕊️

# data[].attributes.headline
Новак Оля, СР-23

# data[].attributes.subject
Новак Оля, СР-23

# data[].attributes.body
Вірш "В памʼять про втрачені дитячі голоси"

Не можу я заснути без печалі,

без кришталевих сліз в моїх очах.

Війна забрала все на світі:

родину, друзів, мрії та дитинство в прах.

Як несподівано вона прийшла до нас,

усі гадали – ненадовго, лиш на час.

Та вже роки минають у печалі,

а біль війни живе в кожній сльозі.

В блокаді й під вогнем були міста,

моєї неньки, рідної країни.

Насилля, вбивства, сльози й каяття,

зруйновані домівки та родини.

Ніхто не думав й не гадав,

що буде плакати вся наша земля.

Що Маріуполь, Буча, Херсон, Шостка та більшість інших міст щодня

відчують біль жорстокого буття.

За що така їх доля наздогнала?

За що усе це нашій Україні?

Пролито крові вже немало,

і досі гинуть люди без вини.

Загиблих мирних – тисячі,

спочили в рідній, змученій землі.

Та особливий біль у серці за дітей, що не зросли. Вони не встигли, навіть, здійснити свої мрії, не встигли світ пізнати до кінця. Про них ми будем

пам’ятати вічно, допоки б’ються наші серця. Їх пам’ять житиме завжди в душі,

у кожній квітці, слові й кожній днині.

Схиляємо сьогодні голови в журбі

перед усіма, хто від війни загинув.

Щодня ми чуємо звуки вибухівок,

тривоги, що лунають знов і знов.

Та попри біль, втому і розлуку,

вперед ідемо з вірою й любов’ю.

Бо Україна вистоїть і переможе,

крізь темряву до світла шлях знайде.

А пам’ять про загиблих буде жити вічно,

допоки Україна є і буде, і цвіте.

(Новак Оля, 2026)

# data[].attributes.headline
Новак Оля, СР-23

# data[].attributes.subject
Новак Оля, СР-23

# data[].attributes.body
Не можу я заснути без печалі,

без кришталевих сліз в моїх очах.

Війна забрала все на світі:

родину, друзів, мрії та дитинство в прах.

Як несподівано вона прийшла до нас,

усі гадали – ненадовго, лиш на час.

Та вже роки минають у печалі,

а біль війни живе в кожній сльозі.

В блокаді й під вогнем були міста,

моєї неньки, рідної країни.

Насилля, вбивства, сльози й каяття,

зруйновані домівки та родини.

Ніхто не думав й не гадав,

що буде плакати вся наша земля.

Що Маріуполь, Буча, Херсон, Шостка та більшість інших міст щодня

відчують біль жорстокого буття.

За що така їх доля наздогнала?

За що усе це нашій Україні?

Пролито крові вже немало,

і досі гинуть люди без вини.

Загиблих мирних – тисячі,

спочили в рідній, змученій землі.

Та особливий біль у серці за дітей, що не зросли. Вони не встигли, навіть, здійснити свої мрії, не встигли світ пізнати до кінця. Про них ми будем пам’ятати вічно, допоки б’ються наші серця. Їх пам’ять житиме завжди в душі, у кожній квітці, слові й кожній днині. Схиляємо сьогодні голови в журбі

перед усіма, хто від війни загинув.

Щодня ми чуєм звуки вибухівок,

тривоги, що лунають знов і знов.

Та попри біль, втому і муку,

вперед ідемо з вірою й любов’ю.

Бо Україна вистоїть і переможе,

крізь темряву до світла шлях знайде.

А пам’ять про загиблих буде жити вічно,

допоки Україна є і буде, і цвіте.

(Новак Оля, 2026)

# data[].attributes.headline
Горбатенко Анна Миколаївна, ПТБ -24 ,

# data[].attributes.subject
Горбатенко Анна Миколаївна, ПТБ -24 ,

# data[].attributes.body
Памʼятаємо наших янголят🙏

# data[].attributes.headline
Кожен паперовий янгол 

# data[].attributes.body
Кожен паперовий янгол - це нездійснена дитяча мрія, яку у нас забрали.

# data[].attributes.headline
Пам'ятаємо тих, хто не став дорослим...

# data[].attributes.subject
Пам'ятаємо тих, хто не став дорослим...

# data[].attributes.headline
Пам’ятаючи загиблих ді

# data[].attributes.body
Пам’ятаючи загиблих дітей, ми вшановуємо їхнє життя та нагадуємо світові про цінність миру і людяності. Діти повинні бути щасливими, зростати в любові та безпеці, а не ставати жертвами російської агресії. Кожна дитина мала свої мрії, таланти та надії на майбутнє, але війна жорстоко відібрала в них можливість жити, навчатися, дружити й радіти дитинству. Наш обов’язок — зберігати пам’ять про них і робити все можливе, щоб жодна дитина більше не втрачала свого життя через війну.

# data[].attributes.headline
Вервейко Антоніна, МН-22 

# data[].attributes.subject
Вервейко Антоніна, МН-22 

# data[].attributes.body
Пам'ятаємо наших загиблих янголят🙏❤️‍🩹