# data[].attributes.body
Va prendre partit decididament pels més desafavorits i va saber viure en tot moment en coherència amb aquest principi. La seva biografia és trista però fascinant.

En tots els meus darrers llibres (...i en el meu projecte ioc!) he posat com a cita inicial una frase seva que inspira tota la meva tasca docent:

“Els règims totalitaris no aniquilen el pensament lliure, sinó que és

l'absència de pensament lliure, que afavoreix el totalitarisme”.

# data[].attributes.body
L'àvia és un exemple de sacrifici i acceptació d’una vida que no va poder triar. Mai ha tingut una feina reconeguda, però ha treballat sense descans des de petita. Com a germana gran de set, va haver de cuidar-los mentre tirava endavant la família. Ara, que recorda ja molt poc, en moments de lucidesa m’explica alguna història i entenc com de difícil ho va tenir. Sé que aviat aquestes històries es perdran amb ella, i visibilitzar-la avui és la meva manera donar-li el valor que mereix.

# data[].attributes.body
Elizabeth Eidenbenz va ser una infermera i mestra suïssa que, durant la Guerra Civil Espanyola i la Segona Guerra Mundial, va salvar centenars de dones embarassades refugiades i els seus nadons.

El 1939 va fundar la Maternitat d'Elna, al sud de França, per acollir dones exiliades dels camps de concentració francesos, principalment espanyoles i jueves.

Gràcies a la seva tasca, més de 600 infants van néixer en condicions dignes. Va rebre diversos reconeixements, incloent-hi el títol de Justa entre les Nacions.

# data[].attributes.body
La meva mare es va quedar embarassada amb només 16 anys, una edat en què encara era una nena, però la vida la va obligar a fer-se adulta de cop. Criar un fill sent adolescent ha marcat el seu camí immers en una vida de sacrificis. Al costat del meu pare, que pateix una malaltia mental, viu anys de lluita silenciosa, de renúncies i d’entrega incondicional. La seva vida está marcada per l’esforç i la dedicaciò als altres, mentre la seva pròpia història queda en segon pla.

Avui vull retre homenatge a ella i a totes aquelles dones la fortalesa de les quals roman a l’ombra. Dones que sostenen families, que cuiden sense descans, que resisteixen sense que ningú els aplaudeixi. Perquè la seva historia no ha de ser oblidada, perquè la seva lluita mereix ser explicada.

Per elles, per la seva força invisible però imprescindible.

# data[].attributes.body
Angela Davis va néixer el 1944 a Birmingham (Alabama, EUA), en plena segregació racial. Afroamericana, comunista i feminista, va ser una de les veus més radicals en la lluita pels drets civils i contra l’opressió del sistema. Va formar part dels Panteres Negres i del Partit Comunista, i la seva militància la va convertir en objectiu de la repressió.

El 1970, va ser acusada injustament de conspiració i empresonada, desencadenant una campanya global per la seva llibertat. Des de 2008, és professora a la Universitat de Califòrnia, on continua combatent el racisme institucional, el patriarcat i el sistema penitenciari com a eina de control social. Figura incòmoda per al poder, Davis no ha deixat mai de defensar la revolució.

# data[].attributes.body
Vivian Maier (1926-2009) va ser una enigmàtica fotògrafa de carrer, invisible en vida però colossal en llegat. Treballava com a mainadera per pagar-se el material i preservar la seva independència, mentre capturava, en silenci, la crua realitat urbana. Va fer més de 150.000 fotografies, immortalitzant els carrers i les vides anònimes de Nova York, Chicago i Los Angeles, així com racons de tot el món. Descoberta només després de la seva mort, Maier és avui una de les grans veus de la fotografia, una artista genial oculta darrere la seva pròpia ombra.

# data[].attributes.body
Virginia Woolf (1882-1941) va ser una revolucionària de les lletres i del pensament feminista. Desafiant les convencions de la seva època, va reinventar la literatura amb una prosa atrevida i introspectiva. Obres com La senyora Dalloway i Una cambra pròpia van esdevenir manifestos de llibertat, denunciant la repressió patriarcal i reivindicant l’espai de la dona en la creació i la societat. Talent brillant i esperit indomable, Woolf va marcar per sempre la literatura i el feminisme amb la seva veu lúcida i insubmisa.

# data[].attributes.body
Angela Davis va néixer el 1944 a Birmingham (Alabama, EUA), en plena segregació racial. Afroamericana, comunista i feminista, va ser una de les veus més radicals en la lluita pels drets civils i contra l’opressió del sistema. Va formar part dels Panteres Negres i del Partit Comunista, i la seva militància la va convertir en objectiu de la repressió.

El 1970, va ser acusada injustament de conspiració i empresonada, desencadenant una campanya global per la seva llibertat. Des de 2008, és professora a la Universitat de Califòrnia, on continua combatent el racisme institucional, el patriarcat i el sistema penitenciari com a eina de control social. Figura incòmoda per al poder, Davis no ha deixat mai de defensar la revolució.

# data[].attributes.body
Nascuda a Tuscumbia (Alabama), Helen Keller es va convertir en una celebritat mundial en ser, segons les fonts oficials, la primera persona sorda i cega que va obtenir un títol universitari al 1904 a Harvard, després d'un dur procés d'aprenentatge des dels vuit anys. Si més no, aquesta és la part de la seva vida que queda fixada en la memòria col·lectiva, com un model exemplar de superació de la discapacitat. I pel que se'n sap, la major part dels seus escrits acaben rescatats com a simples aforismes motivacionals.

Però, investigant en diversos arxius digitals nord-americans, es van descobrint altres facetes rellevants de la seva vida, que van ser amagades sistemàticament, com el seu activisme a favor de la classe treballadora i, en particular de les dones. Per tot això, Keller va patir una forta discriminació i menyspreu.

Com moltes altres dones, la Helen Keller no és només una història de superació sinó que al seu darrere, com en moltes altres dones, hi ha una lluita que, més que res, cal que sigui entesa en la seva totalitat.

# data[].attributes.headline
Natalia Ginzburg: la cultura contra el feixisme

# data[].attributes.subject
Natalia Ginzburg: la cultura contra el feixisme

# data[].attributes.body
Natalia Ginzburg (1916-1991) és un exemple de resistència i compromís en la lluita contra el feixisme. Com a escriptora, editora i activista, va patir la repressió del règim de Mussolini per la seva condició de jueva i pel seu vincle amb la dissidència política. Amb el seu marit, Leone Ginzburg, va participar en la resistència intel·lectual contra el feixisme, fet que el va portar a ser detingut i assassinat el 1944.

Malgrat el dolor i la persecució, Ginzburg no va callar. A través de la seva literatura, especialment Lessico famigliare, va denunciar els efectes del totalitarisme en la vida quotidiana i va preservar la memòria de la resistència.

Després de la guerra, va defensar la democràcia i els drets humans, tant amb les seves obres com en la seva tasca política.

La seva vida i el seu llegat són, per a mi, una prova que la cultura i la paraula poden ser armes poderoses contra l’opressió. Ginzburg no només va sobreviure al feixisme, sinó que el va combatre amb la força de la seva veu, convertint-se en un referent, per a mi i per a moltes altres persones, de lluita i llibertat.

# data[].attributes.body
Astrónoma de la Antigua Grecia

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aglaonice, Agloanike, o Aganice de Tesalia (en griego antiguo: Ἀγλαονίκη, Aglaoníkē) fue una astrónoma de la Antigua Grecia del siglo II o ​ Es mencionada en los escritos de Plutarco​ y en los escolios de Apolonio de Rodas​ como una astrónoma y como la hija de Hegetor (o Hegemon) de Tesalia. Vivió en Tesalia, y se deduce que estudió en Mesopotamia, pues conocía a la perfección los ciclos de los eclipses de Saros, que el pueblo Caldeo conocía, y con los cuales podía predecir eclipses con mucha precisión para la época.​

Oficialmente se la considerada una hechicera o sacerdotisa por su habilidad de hacer desaparecer la luna del cielo, lo que ha sido interpretado como que podía predecir el momento y la región en que un eclipse lunar iba a tener lugar.​​ En realidad, su autoridad científica se puso en duda mediante las ideas transmitidas por Aristóteles sobre la inferioridad, incluida la inferioridad intelectual, de las mujeres. Así, se prefirió creer en sus poderes sobrenaturales antes que en su capacidad matemática y de observación celeste por poder predecir el momento en que iba a suceder un eclipse lunar.​​

Un proverbio griego hacía referencia a la habilidad de Aglaonice: "Sí, como la luna obedece a Aglaonice".​ Otras astrónomas, al parecer consideradas hechiceras, fueron asociadas con Aglaonice. Fueron conocidas como "las brujas de Tesalia", grandes astrónomas que estudiaron los ciclos lunares y los eclipses, los cuales sabían predecir con gran precisión para la época y tuvieron su actividad entre los siglos III y I a. C.​​ Para hacer estos cálculos, Aglaonike usaba tablillas babilónicas con un listado de eclipses.​

Hacen referencia a ella en sus escritos personales autores como Plutarco y Apolonio de Rodas,​​ u Horacio, Platón o Virgilio, entre otros.​ Algunas de estas referencias son las siguientes:

En el diálogo de Platón, Sócrates dice: "Pero sí hay que temer, querido amigo, que no nos ocurra, lo que se dice sucede a las mujeres de Tesalia cuando hacen descender la Luna".​

Plutarco escribió que "conocía muy bien los períodos en los que la luna llena estaba por eclipsar, y sabiendo de antemano el momento en que la luna estaba por ocultarse tras la sombra de la Tierra, se aprovechaba de las mujeres y les hacía creer que ella la hacía caer".​

Uno de los cráteres de Venus se llama Aglaonice.​ Aglaonice es también un personaje en el film de Jean Cocteau, donde aparece como amiga de Eurídice y líder de la Liga de Mujeres.

# data[].attributes.attachment_link.title
Aglaonice - Wikipedia, la enciclopedia libre

# data[].attributes.attachment_link.description
Aglaonice, Agloanike, o Aganice de Tesalia (en griego antiguo: Ἀγλαονίκη, Aglaoníkē) fue una astrónoma de la Antigua Grecia del siglo II o ​ Es mencionada en los escritos de Plutarco​ y en los escolios de Apolonio de Rodas​ como una astrónoma y como la hija de Hegetor (o Hegemon) de Tesalia.

# data[].attributes.body
Infermera i mestra Suïssa, que durant la Guerra Civil Espanyola i la Segona Guerra Mundial, va salvar centenars de dones embarassades refugiades i els seus nadons.

En 1939 va fundar la Maternitat d'Eina, al sud de França, gràcies a la seva tasca, més de 600 infants van néixer en condicions dignes.

Va rebre entre altres el títol de Justa entre les Nacions.

# data[].attributes.body
Sophie Scholl (1921-1943) va ser una estudiant i activista alemanya que va esdevenir un símbol de la resistència contra el règim nazi. Juntament amb el seu germà Hans Scholl i altres joves universitaris, va formar part del grup La Rosa Blanca, un moviment pacífic que denunciava les atrocitats del nazisme a través de fullets escrits i distribuïts clandestinament.

El febrer de 1943, Sophie i Hans van ser descoberts mentre distribuïen fullets a la Universitat de Múnic. Detinguts per la Gestapo, van ser interrogats i jutjats en un procés exprés. Malgrat la pressió, Sophie no es va doblegar i va defensar amb fermesa els seus ideals fins al final. El 22 de febrer de 1943, amb només 21 anys, va ser executada juntament amb el seu germà i el seu amic Christoph Probst. Les seves últimes paraules, "Que visqui la llibertat!", ressonen avui com un crit de coratge i dignitat.

# data[].attributes.body
Aquests dies, escoltant històries de França, m’ha commogut la biografia de Flora Tristán (París, 1803 -Bordeus, 1844).

Les seves obres i la seva intensa lluita pels drets de les dones i de la classe treballadora des d’una perspectiva antipatriarcal, antinormativa i internacionalista, han estat vitals per a la història del socialisme i del feminisme.

Desheredada pel seu pare i maltractada pel seu marit, del qual no es podia divorciar, va revelar-se contra aquella situació. Imagino com seria la vida d’aquella noia, que de casa benestant, va passar a proletària i que el nombre de injustícies viscudes la van portar a enfrontar-se públicament als poders polític, econòmic i religiós. Ella es va atrevir a viure del seus escrits, com també ho van fer posteriorment George Sand o Jane Austen a Anglaterra.

Després de la mort del seu pare, un aristocràtic militar peruà, Flora i la seva mare es traslladen a viure en un barri marginal de París. Als 16 anys comença a treballar en un taller de litografia. I als 17, obligada per la seva mare, es va casar amb el propietari del taller. Però aquest home la maltractava i va fugir de casa amb els seus dos fills i embarassada de qui, posteriorment, seria mare de Paul Gauguin, un pintor que aportaria els colors de Tahití a la pintura francesa.

El Codi Civil napoleònic, per llei, negava a les dones els drets bàsics com a ciutadanes, passant a ser meres possessions d’un home (primer del pare, posteriorment del marit). Flora Tristán va denunciar aquesta situació injusta i opressiva per a la meitat de la població, A més, va ser molt crítica amb la naixent classe capitalista denunciant que mantenia en la pobresa i opressió la classe obrera (especialment, les dones) per refermar el seu statu quo i impossibilitar la seva emancipació i alliberament. Una de les seves conegudes frases és: "Hi ha algú encara més oprimit que l'obrer, i és la dona de l'obrer".

Va morir de tifus el 1844 a Bordeus. Només tenia 41 anys.

# data[].attributes.body
Charlotte Salomon (1917-1943), artista jueva, tenia només vint-i-sis anys quan va ser deportada i exterminada a Auschwitz. La seva vida, curta però intensa, va estar marcada per l’amor, la mort i una història familiar de patiment que la va conduir a refugiar-se en l’art com a via catàrtica i de salvament

# data[].attributes.body
Blanca Martí va néixer el 24 de març de 1981 a Barcelona. Es va formar en Història de l’Art a la Universitat de Barcelona (2004) i va complementar els seus estudis amb formació en il·lustració i dibuix a l’Escola de la Dona de la Diputació de Barcelona i a l’Escola de pintura Olga Valls.

Posteriorment, es va especialitzar en il·lustració científica a través de cursos a la Universitat de Barcelona i la Universitat de València, amb professionals com Carles Puche i Rosa Vidal Tosas.

Ha realitzat il·lustracions per a publicacions científiques i divulgatives a nivell estatal i internacional, així com per a materials pedagògics i cartells destinats a parcs naturals i centres de fauna, amb projectes destacats a Catalunya, Costa Rica, Brasil, Nicaragua i Senegal. Actualment col·labora amb l’Editorial Zona Tropical de Costa Rica i ha participat en el volum dedicat als quiròpters de la sèrie Mammals of the World, de l’editorial Lynx.

En l’àmbit docent, coordina el Màster d’Il·lustració Científica de la Universitat de Girona (2022-2023) i ha impartit formació en institucions com la Fundació Mona, la Universitat de Barcelona, la Universitat de Granada i diversos museus i escoles superiors d’art de Catalunya.

Recentment, ha estat incorporada al cicle dels Museus de Ciències Naturals de Barcelona i participa en el programa familiar “Petites històries, grans dones”, una iniciativa conjunta de set museus de Barcelona i l’àrea metropolitana amb motiu del Dia Internacional de la Dona, que vol donar visibilitat a dones referents en l’àmbit de la ciència i la cultura.

# data[].attributes.attachment_link.title
Screenshot 2025-03-07 at 10-00-05 Jo sóc així Blanca Martí

# data[].attributes.body
La meva mare. Força i motor de la seva família. Dona que per circumstàncies de la vida ha estat "filla de", "dona de" i "mare de". Així i tot, és gràcies a ella, a l'educació que ens ha donat, que la meva germana i jo som dones independents. La meva mare encara està buscant el seu lloc, està aprenent a cuidar-se i valorar-se com es mereix. I l'admiro per això.

# data[].attributes.headline
Llibres sobre vides de dones extraordinàries

# data[].attributes.subject
Llibres sobre vides de dones extraordinàries

# data[].attributes.attachment_link.title
Grandes libros sobre vidas de mujeres extraordinarias

# data[].attributes.attachment_link.description
Una selección de obras que reivindican el papel de mujeres clave en la historia.

# data[].attributes.body
Ida Laura Pfeiffer, Viena (1797-1858) va ser una exploradora i escriptora de viatges. Als 45 anys va abandonar la seva vida de mestressa de casa i se'n va anar a viatjar pel món. Va arribar a fer la volta al món dues vegades i va ser la primera dona europea a recórrer l'interior de l'illa de Borneo. Es va convertir en una escriptora de viatges d'èxit i les seves cròniques cridaven poderosament l'atenció, ja que viatjar sola era molt inusual per a una dona de la seva època. La Societat Geogràfica va declarar: "ha estat sens dubte, i avui en dia encara ho és, la viatgera més important del món".

# data[].attributes.attachment_caption
Clara Zetkin amb el  seu nom de naixament Clara Eissner 1857-1933 política, professora i gran activista

# data[].attributes.body
Clara Zetkin nascuda a Alemanya el 5 de juliol del 1857 va ser coneguda com una gran activista clau en la història del feminisme i el socialisme però el seu llegat no va rebre el reconeixement que es mereixia. Va tenir a veure el primer dia internacional de la dona al 1910 ja que va ser una de les organitzadores, considerava que l'alliberament de les dones només s'aconseguiria a base d'una transformació radical de la societat.

També va promoure l'educació de les dones treballadores i la participació política.

Tot i el seu considerable impacte va ser opacada per múltiples líders i la seva importància no va arribar a donar el reconeixement adequat fora dels cercles marxistes.

# data[].attributes.body
Maria Skłodowska-Curie, més coneguda com a Marie Curie o Madame Curie va ser una física i química polonesa, pionera de l'estudi de les radiacions.

Va néixer el 7 de novembre del 1867, Varsòvia,Polònia.

va ser una física i química polonesa, pionera de l'estudi de les radiacions.Va compartir amb Pierre Curie,el seu espòs— una meitat del Premi Nobel de Física de 1903 l'altra meitat va ser per a Henri Becquerel, pels seus descobriments en el camp de la radioactivitat. L'any 1911 va rebre el Premi Nobel de Química per l'aïllament del radi pur. Va ser la primera a emprar el terme radioactivitat.

Marie va ser nacionalitzada francesa i va ser una ciutadana activament lleial al seu nou país, però mai va perdre el seu sentit d'identitat polonès. El primer element químic que va descobrir, el 1898, l'anomenà poloni com a homenatge al seu país d'origen.

L'any 1910 Marie aconsegueix aïllar un gram de radi pur i a l'any següent és l'única dona en participar en la primera conferència Solvay, que reuneix a totes les eminències internacionals del món de la física: Max Planck, Albert Einstein, Paul Langevin, Marcel Brillouin, Maurice de Broglie, Jean Perrin, Henri Poincaré i Marie Curie.

L'efecte Curie es va posar en referència a Marie Curie i descriu l'efecte aclaparador que pot tenir el fet de disposar únicament de models excepcionals, amb una genialitat difícil d'aconseguir.

Finalment el 4 de juliol del 1934 (66 anys) morí Marie Curie, a Sancellemoz (França) a causa de una ànemia aplàstica.