# data[].attributes.body
Закон УРСР "Про мови в Українській РСР”, який надав українській мові статус державної. Також визнавалась цінність усіх національних мов. Закон гарантував громадянам України національно-культурні та мовні права. Російська мова визнавалась мовою міжнаціонального спілкування народів СРСР. Вибір мови міжособистісного спілкування був невід’ємним правом самих громадян.

# data[].attributes.body
Постанова ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР «Про додаткові заходи з поліпшення вивчення російської мови в загальноосвітніх школах та інших навчальних закладах союзних республік» («Андроповський указ»)[9], яким зокрема введено виплату 16 % надбавки до платні вчителям російської мови й літератури; директива колегії Міносвіти УРСР «Про додаткові заходи по удосконаленню вивчення російської мови в загальноосвітніх школах, педагогічних навчальних закладах, дошкільних і позашкільних установах республіки», спрямована на посилення помосковщення.

# data[].attributes.body
Постанова ЦК КПРС «Про підготовку до 50-річчя створення Союзу Радянських Соціалістичних Республік», де вперше проголошується створення «нової історичної спільноти — радянського народу», офіційний курс на денаціоналізацію.

# data[].attributes.body
Наказ про написання дисертацій виключно російською мовою

# data[].attributes.body
XXII з'їзд ЦК КПРС проголосив політику «злиття націй», що, по суті, означало тотальне зросійщення народів СРСР.

# data[].attributes.body
Операція «Вісла»; розселення частини українців з етнічних українських земель «урозсип» між поляками у Західній Польщі для прискорення їхнього ополячення.

# data[].attributes.body
Постанова Сталіна про обов’язкове вивчення російської мови, ця постанова підрубувала коріння національним мовам.

# data[].attributes.body
Телеграма Сталіна про припинення «українізації» і знищення більшості українських письменників. З українського правопису вилучено літеру «Ґ». 4 млн українців було замордовано під час геноциду.

# data[].attributes.body
Захопивши Київ, московсько-більшовицькі інтервенти за кілька днів розстріляли 5 тисяч осіб, які розмовляли українською мовою, носили український національний одяг або у кого в хаті висів портрет Т. Шевченка.

# data[].attributes.body
Закриття за наказом уряду Столипіна всіх українських культурних товариств, видавництв, заборона читання лекцій українською мовою, заборона створення будь-яких неросійських клубів.

# data[].attributes.body
Блокується вся українська наука і культура, але за вимогою відомих учених (Фортунатова, Шахматова, Вернадського) з 1905– 1914 рр. було дозволено випускати українські газети.

# data[].attributes.headline
1900 - і наступні роки

# data[].attributes.subject
1900 - і наступні роки

# data[].attributes.body
Цензура вилучає з текстів такі слова, як «козак», «москаль», «Україна», «український», «Січ», «Запоріжжя» та інші, які мають український національно-символічний зміст.

# data[].attributes.body
Заборона перекладати книжки з російської мови українською.

# data[].attributes.body
Емський указ Олександра ІІ (цей документ ще називають «указом Юзефовича») про заборону друкування та ввозу з-за кордону будь-якої україномовної літератури, а також про заборону українських сценічних вистав і друкування українських текстів під нотами, тобто народних пісень. Вперше оприлюднено у книжці Савченко Ф., «Заборона українства», 1876 року. Емський указ залишався чинним протягом 30 років і фактично втратив силу лише після 1905 року, коли в Російській імперії затвердили нові правила книгодрукування. Проте його офіційного скасування так і не відбулося. Навіть після того, як науковці Імператорської академії наук Російській імперії (Ф. Корш, П. Фортунатов, О. Шахматов та інші підготували доповідну записку «Объ отмѣнѣ стѣсненій малорусскаго пѣчатнаго слова» із засудженням обмежень, царський уряд заявив, що їх скасування є передчасним.

# data[].attributes.body
Валуєвський циркуляр про заборону давати цензурний дозвіл на друкування україномовної духовної і популярної освітньої літератури: «ніякої окремої малоросійської мови не було, немає і не може бути». У результаті дії цього документа було припинено друк книжок українською мовою та закрито українські недільні школи.

# data[].attributes.body
Розгром Кирило-Мефодієвського товариства й посилення жорстокого переслідування української мови та культури, заборона найкращих творів Шевченка, Куліша, Костомарова та інших.

# data[].attributes.body
Перше видання «Кобзаря» Тараса Шевченка – формування української літературної мови.

# data[].attributes.body
«Русалка Дністровая» (Шашкевич, Вагилевич, Головацький) – перша друкована книга народною українською мовою в Галичині.

# data[].attributes.body
Видання першої граматики української мови – «Граматика малороссийского наречия» Олексія Павловського.

# data[].attributes.body
За спеціальним царським указом усі україномовні школи були заборонені, що привело до цілковитої деградації українського населення.

# data[].attributes.body
Вихід «Енеїди» Івана Котляревського – перший твір, написаний живою народною українською мовою.

# data[].attributes.body
Синод наказав вилучити українські тексти з церковних книг і заборонив українські букварі. Це обмежило доступ до української писемності, посилило русифікацію освіти та церковного життя.

# data[].attributes.body
Указ Катерини II – заборона викладання українською мовою в Києво-Могилянській академії. Це обмежило розвиток української наукової та освітньої традиції, звузило сферу використання української мови в інтелектуальному середовищі.

# data[].attributes.body
Указ Петра I про заборону книгодрукування українською мовою. Це обмежило розвиток української мови та сприяло русифікації. І призвело до витіснення української мови з офіційного вжитку та освіти.

# data[].attributes.body
Видання «Синопсиса» Інокентія Ґізеля – першої друкованої історії України, написаної мовою, наближеною до народної. Сприяло формуванню української літературної мови та національної свідомості.

# data[].attributes.body
Національно-визвольна війна під проводом Богдана Хмельницького сприяла утвердженню української мови в адміністрації, судочинстві, дипломатії Гетьманщини. Вона стала мовою офіційних документів, розвивалася козацька література та літописання.

# data[].attributes.body
Заснування Києво-Могилянської колегії – важливого осередку освіти, що сприяв розвитку української літературної мови. Тут навчалися видатні діячі (Феофан Прокопович, Григорій Сковорода, Пилип Орлик), формувалася наукова термінологія, розвивалося книгодрукування. Викладання велося церковнослов’янською, латинською та українською мовами, що зміцнювало її культурні позиції.

# data[].attributes.body
Видання «Лексикона словенороського» Памви Беринди – першого друкованого словника, що містив українську лексику.

# data[].attributes.body
Берестейська унія – об’єднання частини православних українців із католицькою церквою, що вплинуло на розвиток української мови. У відповідь виникла полемічна література (Іван Вишенський, Мелетій Смотрицький), яка поєднувала книжну й народну мову. Греко-католицька церква сприяла розвитку освіти, книгодрукування, поширенню української мови в релігійному житті.

# data[].attributes.body
«Острозька Біблія» – перше повне видання Біблії церковнослов’янською мовою з українськими елементами.

# data[].attributes.body
У Львові Іван Федоров видав «Апостол» – першу друковану книгу українською мовою, що містила тексти богослужбового характеру. Разом із нею він створив «Буквар» – перший український підручник для навчання грамоти. Ці видання стали важливим кроком у розвитку української писемності, сприяли поширенню освіти та утвердженню кириличного друкарства на українських землях.