# data[].attributes.headline
Гімнастика однин з основних засобів зміцнення здоров’я 

# data[].attributes.subject
Гімнастика однин з основних засобів зміцнення здоров’я 

# data[].attributes.attachment_link.title
Реєстрація на змагання

# data[].attributes.attachment_link.description
The form Реєстрація на змагання is no longer accepting responses. Try contacting the owner of the form if you think this is a mistake.

# data[].attributes.headline
Техніка виконання пе

# data[].attributes.body
Техніка виконання перекиду назад

# data[].attributes.attachment_link.title
Кувырок назад - выполнение

# data[].attributes.headline
Техніка виконання пе

# data[].attributes.body
Техніка виконання перекиду вперед

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Константин Лисоконь

# data[].attributes.attachment_link.title
Техніка виконання перекиду вперед.

# data[].attributes.headline
Історія гімнастики

# data[].attributes.body
Історія гімнастики

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Витоки гімнастики розпочинаються з третього тисячоліття до нашої ери. Найдавніші згадки про систему гімнастичних вправ існують в Індії, адже саме там почала свій шлях славнозвісна система індійських йогів. Є зображення тих часів, на яких показані гімнасти, які брали участь у ритуальних святах, демонструючи свою силу і спритність. В той же час, на теренах стародавнього Китаю гімнастичні вправи використовували як лікувальний і профілактичний засіб.

Всім відомо, що в древній Елладі панував культ здорового, гарного тіла. Заняття спортом були невід'ємною частиною життя, в якому гімнастика займала особливе місце. Адже гімнастика розвивала силу, мужність, витривалість і духовну впевненість, нею починали займатися ще з дитинства. Були створені спеціальні школи - гімназії, де з дітей виховували справжніх атлетів. А викладачів гімназій того часу називали гімнасіархами. Гімнасіархи були шанованими і поважними представниками еллінського суспільства. У гімнастів був свій бог-покровитель - Гермес, на честь якого щорічно влаштовувалися пишні свята. На цих святах молоді елліни здавали іспити на спритність, біг, боротьбу і метання спису. Але крім цих незаперечних вмінь, молоді люди повинні були мати гарну, пропорційно розвинену мускулатуру. А у формуванні гарного пропорційного тіла гімнастика відіграє найпершу роль.

З розквітом Древньо-Римської імперії гімнастика теж займала ведучі позиції у вихованні міцних і мужніх воїнів-легіонерів. Але "римська гімнастика" трохи відрізнялась від "грецької". Римляни почали використовувати праобрази сучасних гімнастичних снарядів. Так, наприклад, дерев'яний кінь використовувався для навичок верхової їзди, а дерев'яний стіл - для опорних стрибків. Майбутні воїни навчалися долати можливі перепони під час бою. Популярними були акробатичні вправи і вправи на рівновагу. До речі, в епоху античності, гімнастика була суто чоловічим видом спорту.

З приходом християнства, гімнастику оголосили "сатанинською", оскільки вона мала плотський, тобто гріховний початок, під яким, насамперед, малося на увазі оголене тіло атлетів. І у 393 році нашої ери гімнастику було офіційно заборонено. Майже на тисячу років гімнастику намагалися знищити. У часи Середньовіччя гімнастичні вправи носили суто вузький практичний характер - під час підготовки лицарів і розвитку грубої фізичної сили. Античні ідеї гімнастики - гармонія тіла і духу - були забуті.

У часи Ренесансу гімнастика набула нового поштовху ідей античності. В систему виховання поступово входить фізичне виховання - гімнастика. Значну роль у її відродженні відіграли твір італійського лікаря Ієроніма Меркуріаліса (1530-1606) "Про мистецтво гімнастики", погляди на виховання французького письменника, автора роману "Гаргантюа і Пантагрюель" Франсуа Рабле (1494-1553), швейцарського педагога Песталоцци (1746-1827), французького філософа-просвітителя Жан-Жака Руссо (1712-1778), чеського педагога Яна Амоса Каменського (1592-1670).

Саме з початком епохи Відродження починають більше використовуватись гімнастичні снаряди - кінь та поперечина. Фізичне виховання молоді знову вийшло на перший план системи освіти, а широке використання гімнастичних снарядів і розвиток акробатики стали основою спортивної гімнастики, розвиток і становлення якої почалися вже у XVIII-XIX сторіччях. Спочатку в Німеччині, а потім у Швеції, Франції і Росії.

Наприкінці XVIII - початку XIX ст. в Німеччині в педагогіці під впливом ідей гуманістів склалась течія філантропістів. У створених ними школах - філантропінах - важливе місце зайняла система фізичного виховання - гімнастика, яку розробили і викладали Г. Фіт (1763-1836), І. Гутс-Мутс (1759-1839). Завершив створення системи німецької гімнастики Ф. Л. Ян. Він значно розширив "гімнастичну область" і винайшов нові вправи і снаряди (включаючи поперечину та бруси), заклавши тим самим основи сучасної спортивної гімнастики. Він розробив гімнастичну систему, названу "турнен", яка збагатила німецьку гімнастику вправами на поперечині (турніку), кільцях, брусах і коні. В 1811 році Ян відкрив перший гімнастичний майданчик (неподалік від Берліна), а через 5 років опублікував - разом з одним зі своїх учнів Е. Айзеленом - книжку "Німецька гімнастика": у ній містились опис основних вправ та необхідні методичні рекомендації. Приблизно до того часу відносяться і перші публічні виступи гімнастів.

В середині століття в Німеччині з'являються перші гімнастичні закриті зали (до того часу діяли лише відкриті майданчики). У другій половині XIX ст. Європа, а пізніше і Америка переживають справжній гімнастичний бум.

Саме це був той час, коли закладалися основи нинішньої гімнастики, методика навчання і особливості стилів цього виду спорту. Так, наприклад, Німецька гімнастична система відрізнялась чітким виконанням рухів, прямими лініями і багаторазовими повторами тих самих вправ на спортивних снарядах. Шведська система тяжіла до вільних вправ, а Російська гімнастична школа пропагувала природно-прикладний, майже індивідуальний підхід до гімнастичних вправ.

Оригінальні системи гімнастики були створені: у Франції Ф. Аморосом (1770-1847), у Швеції (шведська) П.-Г. Лінгом (1776-1839), а у Чехії (сокольська) - Мирославом Тиршем (1832-1884).

В середині XIX сторіччя в Чехії, під керівництвом професора Празького університету Мирослава Тирша було засноване спортивне товариство "Сокіл". Саме "Сокіл" став засновником чеської гімнастичної школи, основу якої становили вправи на снарядах, вправи з предметами, вільні вправи і піраміди. Тут приділялося більше уваги естетиці форми, красі і гармонії рухів, логічній завершеності гімнастичних комбінацій. Сокольська гімнастика завершила формування основних елементів спортивної гімнастики, що стало поштовхом для її поширення у багатьох країнах, зокрема, в Росії. Значну роль у науковому обґрунтуванні системи фізичного виховання зіграв російський вчений П. Ф. Лесгафт.

У своєму розвитку спортивна гімнастика пройшла кілька етапів: з часом змінювались вимоги до неї, і відповідно, її зміст. Історія гімнастики XIX ст. в основному визначалась протистоянням двох принципово різних систем: шведської і німецької.

Визнаним видом спорту гімнастика стала в 1896 році, коли була включена в програму перших сучасних Олімпійських ігор. Хоча сучасна програма гімнастичних змагань визначилась далеко не відразу. До того ж проходили вони незвичайно. Змагання гімнастів не рідко організовували на відкритому повітрі. Не існувало спочатку і єдиних технічних вимог щодо гімнастичних снарядів: дуже часто збірні команди приїжджали на міжнародні змагання з власним "реквізитом".

У 1896 році, на відроджених П'єром де Кубертеном 1-х Олімпійських іграх в Афінах, спортивна гімнастика знову заявила про себе. Програма перших змагань складалася з виступів на різноманітних гімнастичних снарядах: кінь, кільця, опорний стрибок, бруси, поперечина, лазіння по канату. На той час фактично не було командних змагань і не розігрувалось абсолютна першість. Не було на 1-й Олімпіаді і змагань серед жінок, на гімнастичний помост виходили тільки чоловіки. Вперше жіноча гімнастика дебютувала на 9-й Олімпіаді в Амстердамі у 1928 році. Правда, наступні, Х Ігри (1932, Лос-Анджелес) вони пропустили, але з ХІ Ігор (1936, Берлін, Німеччина), брали участь постійно у всіх іграх. Спочатку жінки змагались лише у командній першості, а з XV Ігор (1952, Гельсінкі, Фінляндія) виступають в особистій першості в багатоборстві - опорні стрибки, бруси, колода, вільні вправи - і з окремих видів.

З ХІ Ігор програма змагань у чоловіків стабілізувалась і набула сучасного вигляду - вільні вправи, кінь, кільця, опорні стрибки, бруси, поперечина.

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія гімнастики - Художня гімнастика

# data[].attributes.attachment_link.description
Витоки гімнастики розпочинаються з третього тисячоліття до нашої ери. Найдавніші згадки про систему гімнастичних вправ існують в Індії, адже саме там почала свій шлях славнозвісна система індійських йогів. Є зображення тих часів, на яких показані гімнасти, які брали участь у ритуальних святах, демонструючи свою силу і спритність.

# data[].attributes.attachment_link.description
Interact with your audience using real-time voting. No installations or downloads required - and it's free!

# data[].attributes.headline
Попередження травматизму на заняттях з гімнастики

# data[].attributes.subject
Попередження травматизму на заняттях з гімнастики

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ПОПЕРЕДЖЕННЯ ТРАМАТИЗМУ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ.

План

1. Коротка характеристика травм на заняттях з гімнастики та перша допомога при них.

2. Причини травм на заняттях з гімнастики.

1. Заходи попередження травм на заняттях з гімнастики.

2. Навчання прийомів страхування і допомоги.

Література:

1. Алакперов С.М., Силин В.И. Гимнастика. - Воениздат МО СССР. - М., 1970.

2. Лящук Р. П. Гімнастика. Навчальний посібник у двох частинах / Р. П. Лящук, А. В. Огнистий. - Тернопіль: ТДПУ, Ч.1. - 2000. - 164 с.

3. Лящук Р. П. Гімнастика. Навчальний посібник у двох частинах / Р. П. Лящук, А. В. Огнистий. - Тернопіль : ТДПУ, Ч.2. - 2001. - 214 с.

4. Худолій О. М. Основи викладання гімнастики: Навч. Посібник. У 2-х томах. - 4-е вид., випр. і доп. / О. М. Худолій. - Харків.: ОВС, 2008. - Т.1. - 408 с.

5. Худолій О.М. Гімнастика з методикою викладання. - Харків. - 1998.

6. Шиян Б.М. Методика фізичного виховання школярів. - Львів: ЛОНМІО, 1996.

7. Шлемин А.М., Брыкин А.Т. Гимнастика. - М.: ФиС, 1979.

1. КОРОТКА ХАРАКТЕРИСТИКА ТРАВМ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ ТА ПЕРША ДОПОМОГА ПРИ НИХ

Гімнастика як система спеціально підібраних фізичних вправ і науково обгрунтованих методичних прийомів, спрямована на розв'язання завдань педагогічного й оздоровчо-гігієнічного характеру. Оздоровча спрямованість є однією з особливостей гімнастики як засобу фізичного виховання. Однак специфіка гімнастичних вправ, особливо зі спортивних видів, потребує суворого дотримання певних організаційних і методичних вимог. Виконання складних за координацією вправ на гімнастичних приладах, акробатичних вправ, опорних стрибків тощо, створює реальну загрозу зриву, падіння, невдалого приземлення, що може привести до нещасного випадку. Подібним випадкам слід запобігти, тобто усунути причини, що приводять до них. Обов'язок кожного педагога - боротись із спортивним травматизмом, що дасть можливість створити належні умови для зміцнення здоров'я, всебічного фізичного розвитку учнів і забезпечить досягнення високого рівня спортивної майстерності. Будь-які пошкодження під час занять травмують гімнаста і фізично, і психічно.

-це пошкодження організму або окремих органів. Під час занять гімнастикою трапляються травми, які можна класифікувати: легкі, середні і важкі. їх поділяють на загальні і локальні (місцеві).

До травм належать: удари, зриви шкіри долонної поверхні кистей та інші, які не призводять до втрати працездатності.

До травм належать: розриви м'язів і сухожилків, струси головного мозку, переломи кісток, пошкодження хребців тощо, які виводять гімнаста з ладу на декілька місяців і потребують стаціонарного лікування.

У спортивній гімнастиці найбільш поширеними травмами є удари різними частинами тіла, - пошкодження верхніх кінцівок, зокрема зриви шкіри на долонях, розтягнення зв'язок/ пошкодження зап'ясткових суглобів та ін.

Удари слід охолодити водою або хлоретилом і накласти бинтову пов'язку.

У разі зриву шкіри долонної поверхні треба негайно обробити рану розчином перекису водню, змастити маззю (фурациліновою, пеніциліновою, стрептоміциновою тощо) і накласти бинтову пов'язку. Не слід промивати рану водою, щоб не занести інфекцію.

При таких пошкодженнях потрібно припинити заняття або змінити характер тренувальної роботи (без навантаження на пошкоджену ділянку).

Якщо розірвано шкірний покрив, слід негайно зупинити кровотечу і рану обробити перекисом водню або розчином йоду. Після середніх і важких травмах поновлювати заняття можна лише з дозволу лікаря.

2. ПРИЧИНИ ТРАВМ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ

Травматизм на заняттях з гімнастики пов'язаний з виконанням складних рухових дій в специфічних умовах.

1. Наявність великої кількості різноманітних за формою та змістом рухів, що виконуються на приладах або спеціальних конструкціях.

2. Наявність переважної більшості рухів обертового характеру, що виконуються зі зміною положення тіла в просторі.

3. Уміння управляти рухами в польоті та при приземленні.

Щоб своєчасно передбачити нещасний випадок і можливі травматичні пошкодження, слід знати причини, що їх викликали. В основі цих причин майже завжди лежать відхилення від

недостатній рівень виховної роботи серед гімнастів;

недооцінка або неправильне використання прийомів фізичної допомоги і страхування;

відсутність або несистематичне проведення лікарського контролю і самоконтролю за станом здоров'я учнів; ;

невідповідність одягу і взуття вимогам для занять гімнастикою;

3. ЗАХОДИ ПОПЕРЕДЖЕННЯ ТРАВМ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ

Щоб запобігти спортивному травматизму, слід дотримуватись таких правил:

Правильно розміщати гімнастичні прилади в залі і враховувати при цьому фактор освітлення. Якщо допускати порушення, то учні, виконуючи розбіг, розмахування, розкачування, зіскоки з приладів, можуть зіткнутися один з одним і отримати травми. Світло не повинно падати в очі тим, хто виконує вправи, щоб не осліплювати їх. Учень повинен добре бачити прилад і місце приземлення.

При проведенні занять важливо враховувати самопочуття учнів і пам'ятати, що причиною нещасного випадку може бути втома. Викладач зобов'язаний знати головні ознаки втоми.

1. Надмірне потовиділення і почервоніння шкіри обличчя.

2. Погіршення якості виконання вправ.

3. Порушення координації.

Щоб уникнути зривів, нові, складні за координацією і небезпечні елементи слід вивчати на початку занять, коли учні ще не відчувають втоми і є певний запас сили. Необхідно ширше застосовувати різноманітні прийоми полегшення умов навчання складних і небезпечних вправ - фізичну допомогу, незначні зміни стандарту приладу, висоти, використовувати комбіновані прилади, забезпечувати надійне страхування тощо.

Виховання свідомої дисципліни і свідомого ставлення учнів до процесу навчання і

Немає необхідності докладно розповідати про те, що відсутність належної навчальної дисципліни і неуважне ставлення до занять не тільки перешкоджають успішному засвоєнню вправ, але і приводять до травматизму та інших нещасних випадків. Відомо, що випадки травматизму найчастіше трапляються саме там, де рівень навчальної дисципліни низький або занедбаний. Свідома дисципліна - це дуже широке поняття, яке включає поведінку учнів не лише безпосередньо на заняттях, а й поза ними, у побуті, у громадських місцях. Спортсмен повинен мати високий рівень культури, бути ввічливим, старанним, працелюбним, а також сумлінно виконувати всі завдання і вимоги викладача, бути грамотним у питаннях самоконтролю. Кожний спортсмен мусить розуміти, що будь-яке порушення дисципліни, небажання зупинити вправу на першу вимогу викладача, спроба виконати вправу похапцем після команди "закінчити", необдумане виконання складних рухів без спеціальної підготовки до початку і після закінчення занять, безглузде прагнення показати свою сміливість, безцільна впертість на фоні великої втоми - все це часто призводить до травм. Отже, широка систематична виховна і роз'яснювальна робота серед учнів є запорукою попередження травматизму та нещасних випадків.

Одним з найбільш діючих засобів попередження травматизму на заняттях з гімнастики є допомога і страховка.

- безпосередні фізичні зусилля, що докладає страхуючий з метою правильного і успішного завершення окремої ланки або цілої вправи, яку вивчає учень. Допомога, як методичний прийом, застосовується для полегшення виконання вправи, створення належних умов для більш швидкого оволодіння технікою виконання вправи, сприяє формуванню в учнів конкретних рухових навиків. В одних випадках, застосовуючи фізичну допомогу, викладач допомагає учням переміщатись в просторі (уточнити напрям, амплітуду), в других - уточнює прикладені зусилля, а також полегшує виконання статичних вправ і переміщень з них. Однак допомогу слід надавати вміло, вибираючи потрібний момент, і, докладаючи відповідні зусилля. Тільки тоді вона виправдає своє головне завдання, як методичного прийому навчання гімнастичних вправ і найдіючого засобу попередження спортивного травматизму.

У практичній роботі з гімнастики застосовуються такі різновидності фізичної допомоги: "проводка", підтримка (фіксація), підштовхування (допомога в необхідний момент).

- надання фізичної допомоги від початку вправи до її закінчення. Прийоми "проводки" полегшують оволодіння рухом в цілому. Зусилля викладача мають відповідати характеру вправи і ступеню оволодіння нею. При допомозі "проводки" успішно виконуються підйоми, оберти, зв'язки одних елементів з другими.

Підтримка (фіксація) - один з важливих прийомів допомоги. Вона має місце на початку розучування вправи, коли учень виконує її ще не досить вдало, невпевнено і не може сприйняти або зрозуміти окремі рухи чи положення тіла. Викладач або тренер утримує тіло учня, фіксуючи його в певному положенні. Підтримку застосовуєть під час виконання як динамічних, так і статичних вправ. У цих випадках підтримку застосовують для полегшення вправи і фіксації тіла в потрібному положенні. Наприклад, підтримка є важливим методичним прийомом навчання викруту вперед на кільцях. При цьому дуже важливо зафіксувати положення тіла в найвищій точці, де закінчений мах назад і коли необхідно розводити руки та виконати обертальний рух в плечових суглобах. Підтримкою користуються також під час виконання складних статичних вправ - "хреста", або горизонтального вису спереду чи позаду на кільцях, або горизонтального упору на паралельних брусах.

Підштовхування - короткочасна фізична допомога під час виконання окремих складових руху. Надаючи короткочасну допомогу, викладач сигналізує учневі про необхідність виконати вправу швидше, повільніше або змінити амплітуду маху, допомагає своєчасно виконати поворот або зіскок з приладу.

Страхування - це готовність викладача, тренера або страхуючого надати необхідну допомогу учневі у випадку невдалого виконання вправи, щоб запобігти падінню, удару або іншому травматичному пошкодженню. Страхування і фізична допомога тісно пов'язані між собою. Питома вага різновидностей страховки особливо зростає при самостійному виконанні вправ, коли фізична допомога зводиться до мінімуму або зовсім припиняється.

Самострахування - це уміння учня самостійно виходити з небезпечних положень, які можуть виникати під час виконання вправ. Щоб запобігти травмі або полегшити силу падіння під час

Для успішного здійснення допомоги і страхування треба знати і суворо дотримувати такі

Знаходитись в найбільш стійкому положенні (у більшості випадків - це стійка ноги нарізно) і, поряд з цим, бути готовим швидко переміститись на нове місце, враховуючи характер вправи.

Не чекати падіння, а попередити його, надаючи відповідну допомогу учневі.

1. Враховувати індивідуальні особливості учня.

2. Застосовувати індивідуальне, а при необхідності - і групове страхування.

3. Широко застосовувати для страхування ручні і підвісні пояси - лонжі, тренажери.

Важливим заходом для попередження травматизму і збереження здоров'я учнів є лікарський контроль і самоконтроль за фізичним станом і самопочуттям.

Лікарський контроль за спортсменами здійснюють в мережі лікувально-профілактичних закладів, а також лікарями - спеціалістами з фізичної культури і в лікарсько-фізкультурних кабінетах і диспансерах. Тут проводять первинні, повторні та додаткові обстеження. Під час первинного обстеження визначають усі показники здоров'я, рівень фізичного розвитку і тренованості. Усі фізкультурники і спортсмени щороку проходять повторні лікарські обстеження, які дають можливість простежити за динамікою фізичного розвитку і станом здоров'я спортсмена і визначити ефективність навчально-тренувального процесу. Додаткові обстеження проводить лікар після захворювання, травматичних пошкоджень, тривалої перерви в заняттях, а також при перших проявах перетренування спортсмена. Всі обстеження проводять з метою контролю за станом здоров'я, рівнем фізичного розвитку і тренованості, а також вирішують питання допуску до занять або змагань, визначають рівень можливого навантаження.

Особливе значення в навчально-тренувальному процесі з гімнастики має самоконтроль, дані якого дають змогу викладачу й учневі слідкувати за станом здоров'я, правильно будувати навчально-тренувальний процес, добиватися високих спортивних результатів, запобігати травматичним пошкодженням. Самоконтроль має велике виховне значення, бо дисциплінує учнів, робить навчально-тренувальний процес глибоко усвідомленим. У всіх спортсменів необхідно виховувати навички самоконтролю, привчаючи їх до систематичного ведення щоденника, в якому реєструються: загальне самопочуття, настрій, сон, апетит, працездатність, больові відчуття, дихання, пульс, вага тощо. Спочатку вести щоденник допомагають викладач і лікар, а потім спортсмен веде його самостійно. Таким чином, систематичне і регулярне проведення лікарського контролю і самоконтролю є запорукою проти спортивного травматизму та інших небажаних наслідків на заняттях з гімнастики.

Однією з умов попередження травматизму на заняттях і змаганнях з гімнастики є відповідні, легкі і зручні одяг та взуття. Цього вимагають правила змагань. Недопустимо, щоб на одягу чи взутті були металеві гострі пряжки чи шпильки, які можуть пошкодити тіло гімнаста. Для занять і змагань з гімнастики правилами передбачено такий одяг: для чоловіків - плавки, труси і майки для виконання вільних вправ і опорних стрибків; для виконання вправ на коні, кільця, брусах і турніку необхідно одягнути рейтузи; для жінок - купальник, під який одягають плавки і бюстгальтер. На ноги гімнасти одягають м'які шкіряні тапочки (''чешки"). На змаганнях жінки можуть виступати босоніж, а чоловіки - тоді, коли вони не в рейтузах, а в трусах (вільні вправи і опорний стрибок). Не можна займатися в тапочках на жорсткій підошві, тому що вона слизька, а це може бути - причиною падіння під час розбігу в опорних стрибках і при виконанні акробатичних вправ/ Викладач чи тренер зобов'язані слідкувати за тим, щоб на заняттях і змаганнях сережки, перстні були зняті, тому що, виконуючи гімнастичні вправи, гімнаст може отримати серйозне пошкодження (одягати прикраси на змагання заборонено правилами).

Накладки оберігають від зривів шкіри на долонях і застосовуються під час виконання вправ на турніку, кільцях і брусах різної висоти. Виготовляють їх зі шкіри (міцна і відносно товста або* шкіра-сирець), а в окремих випадках - з ґноту. Надівають на один або на два пальці руки, а другий кінець закріплюють при допомозі ремінців на променезап'ястковому суглобі. Накладки виготовляють для індивідуального користування відповідно до розміру кисті гімнаста.

Наколінники оберігають від пошкодження колінний суглоб під час виконання зіскоків з приладу, стрибків і акробатичних вправ.

Велике значення для запобігання спортивного травматизму має правильна організація місць занять, відповідність приладів технічним вимогам і систематичний контроль за їх станом.

Розміри спортивного залу, його освітлення й опалення, стан гімнастичних приладів та їх розміщення мають відповідати санітарно-гігієнічним вимогам.

Дерев'яна підлога палубного типу є найкращою для гімнастичного залу. Вона надійна для кріплення приладів та не слизька.

Отже, систематична і регулярна перевірка якості приладів та їх кріплень запобігає спортивному травматизму та іншим небажаним наслідкам на заняттях з гімнастики.

4. НАВЧАННЯ ПРИЙОМІВ СТРАХУВАННЯ І ДОПОМОГИ

Це необхідно з наступних міркувань:

під час вивчення прийомів допомоги і страхування уточнюються знання техніки виконання вправи, а це, в свою чергу, сприяє успішному засвоєнню необхідних рухових навиків;

залучення учнів до взаємних допомоги і страхування підвищує інтерес до занять, виховуються відчуття дружби і відповідальності за доручену справу;

Крім того, помилки, допущені партнером (виконавцем), до деякої міри застерігають страхуючого.

Навчання прийомів допомоги і страхування здійснюється паралельно з оволодінням гімнастичними вправами. Спочатку викладач демонструє прийоми допомоги і страховки в процесі вивчення нового елементу і робить необхідні пояснення, концентруючи увагу на найбільш важливих моментах. Він показує доцільність застосування видів фізичної допомоги ("проводки", підтримки тощо), вказує на місце можливого зриву, спосіб захвату. Потім кожному учневі пропонується повторити дії викладача на практиці, а викладач контролює з другої сторони, слідкуючи при тому, як страхуючий виконує своє завдання.

Лише після надійного оволодіння навиками допомоги і страховки учням можна довірити здійснювати допомогу і страховку один одного самостійно. Але слід мати на увазі, що, коли учні вже навіть добре володіють страховкою даної вправи, викладач мусить завжди тримати в полі зору страхуючого. Вимоги до страхуючого мають бути більш суворими по відношенню до виконавця, тому що найменша його помилка може привести травми.

У тих випадках, коли є складнощі у застосуванні прийомів допомоги і страхування, учні повинні користуватись прийомами самостраховки. Вони дозволяють учневі вийти зі складного положення шляхом припинення виконання вправи і зіскоку з приладу, змінюючи рух, своєчасним виконанням додаткових дій або додатково опираючись на прилад.

коли гімнаст, виконуючи на турніку "переліт Ткачова", не зумів вчасно виконати хват за турнік, він мусить швидко випрямити тіло, щоб зупинити обертовий рух, напружити максимально м'язи всього тіла і приземлитись на живіт на гірку укладених матів.

Велика кількість і різнохарактерність гімнастичних вправ - це по суті рухові дії, що виконуються зі зміною швидкості руху і характеру м'язових зусиль. В зв'язку з особливостями рухових завдань аналіз техніки в гімнастиці має свою специфіку. Від того, наскільки добре володіє викладач біомеханічним аналізом техніки виконання вправ, в значній мірі залежить спортивне удосконалення його учнів.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
попередження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хмара Андрій Володимирович

# data[].attributes.attachment_link.title
ПОПЕРЕДЖЕННЯ ТРАМАТИЗМУ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ.

# data[].attributes.attachment_link.description
ПОПЕРЕДЖЕННЯ ТРАМАТИЗМУ НА ЗАНЯТТЯХ З ГІМНАСТИКИ. План 1. Коротка характеристика травм на заняттях з гімнастики та перша допомога при них. 2. Причини травм на заняттях з гімнастики. Заходи попередження травм на заняттях з гімнастики. Навчання прийомів страхування і допомоги. Література: Алакперов С.М., Силин В.И. Гимнастика. - Воениздат МО СССР.

# data[].attributes.body
Ребус

# data[].attributes.headline
Кращі гімнасти України

# data[].attributes.subject
Кращі гімнасти України

# data[].attributes.body
https://sport.segodnya.ua/ua/sport/others/buket-iz-dragmetallov-pochemu-ukraina-top-derzhava-v-hudozhestvennoy-gimnastike-video-1491256.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ганна Безсонова - рекордсменка за кількістю медалей на чемпіонатах світу

Вперше з 2004 року до Києва з'їдуться найращі "художниці" континенту. З 26 по 29 листопада в столиці проходить чемпіонат Європи.

Художня гімнастика - це топовий вид спорту для України. Наші грації досягли колосальних успіхів на чемпіонатах світу та Європи, а також на Олімпійських іграх. Ось вам трохи вражаючих цифр.

Єдина радянська гімнастка, яка двічі була абсолютною чемпіонкою світу (1977 і 1979) - це Ірина Дерюгіна .

Ганна Безсонова завоювала найбільше медалей чемпіонатів світу - 27 (5 золотих, 15 срібних і 7 бронзових).

У ТОП-10 за кількістю золотих медалей ЧС - Олександра Тимошенко (10) і Олена Вітриченко (9).

Всього на чемпіонатах світу у збірної України 91 медаль - 25 золотих, 28 срібних і 38 бронзових.

Подивимося на олімпійський п'єдестал. У Сеулі-88 у Олександри Тимошенко - "бронза". У Барселоні-92 у Олександри Тимошенко - "золото", у Оксани Скалдіної - "бронза".

В Атланті-96 у Катерини Серебрянської - "золото", у Олени Вітриченко - "бронза".

Ганна Безсонова виграє "бронзу" в Афінах-2004 та Пекіні-2008.

Ганна Різатдінова завойовує бронзову медаль в Ріо-2016.

Перейдемо до чемпіонату Європи. Вдумайтеся тільки - у Олени Вітриченко, Катерини Серебрянської та Олександри Тимошенко - по 10 золотих медалей!

У збірної України - 96 нагород! 30 золотих, 36 срібних і 30 бронзових. Сотню повинні розміняти в Києві-2020!

Нагадаємо, що виступ найкращих гімнасток Європи можна буде подивитися з 26 по 29 листопада в столичному Палаці спорту. Тут, за підтримки OLL.TV, пройде чемпіонат Європи. Трансляція фіналів на каналі "Індіго".

Раніше ми писали, що Потап написав гімн для чемпіонату Європи в Києві, а виконала його Мішель Андраде.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ірина дерюгина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
художня гімнастика

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
анна різатдінова

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
олена вітриченко

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
анна бессонова

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому Україна - топдержава в художній гімнастиці (відео)

# data[].attributes.attachment_link.description
Ганна Безсонова - рекордсменка за кількістю медалей на чемпіонатах світу Вперше з 2004 року до Києва з'їдуться найращі "художниці" континенту. З 26 по 29 листопада в столиці проходить чемпіонат Європи. Художня гімнастика - це топовий вид спорту для України. Наші грації досягли колосальних успіхів на чемпіонатах світу та Європи, а також на Олімпійських іграх.