# data[].attributes.headline
בחקר מאפייניו של {\displaystyle \ \pi } \ \pi מתקיימות בעיות פתוחות אחדות. הבולטת שבהן היא השאלה האם {\displaystyle \ \pi } \ \pi הוא מספר נורמלי – מספר ממשי שהספרות שלו מתנהגות כאילו הוגרלו באקראי, כאשר לכל ספרה יש הסתברות שווה להופיע. הידע בסוגיה זו מצומצם ביותר, ובין השאר לא ידוע האם בייצוג העשרוני של {\displaystyle \ \pi } \ \pi כל אחת מהספרות 0,…,9 מופיעה אינסוף פעמים. בשנת 2000 הראו דייוויד ביילי וריצ'רד קרנדל ששאלת הנורמליות של {\displaystyle \ \pi } \ \pi בבסיס בינארי שקולה להשערה ידועה בתורת הכאוס.בעיה פתוחה נוספת היא השאלה האם הקבוצה {\displaystyle \,\{\pi ,e\}} \,\{\pi,e\} תלויה אלגברית מעל המספרים הרציונליים. ב-1996 הוכיח יורי נסטרנקו כי הקבוצה {\displaystyle \{\pi ,e^{\pi },\Gamma ({\frac {1}{4}})\}} \{\pi,e^{\pi},\Gamma(\frac{1}{4})\} היא בלתי תלויה אלגברית מעל {\displaystyle \,\mathbb {Q} } \,\mathbb{Q}.הצעות לסימון חלופי[עריכת קוד מקור | עריכה]מתמטיקאים ומדענים שונים סברו שבמקום להשתמש ב- {\displaystyle \ \pi } \ \pi כקבוע המעגל היסודי, יש להעדיף למטרה זו את {\displaystyle \ 2\pi } \ 2\pi כדי לפשט ביטויים מתמטיים ואת השימוש ברדיאנים. המתמטיקאי הצרפתי ארמן לורן נהג לכתוב משוואות בהן {\displaystyle \ 2\pi } \ 2\pi משמש כסמל אחד. בשנת 2001 המתמטיקאי האמריקאי רוברט פלאיס הציע להשתמש בסימן {\displaystyle \pi \!\;\!\!\!\pi =2\pi } \pi\!\;\!\!\!\pi = 2 \pi לייצוג סיבוב אחד[8]. תחת זאת, בשנת 2010 הציע הפיזיקאי מייקל הארטל את האות היוונית {\displaystyle \tau } \tau (לציון Turn)‏[9]. וראו גם סרטון של וי הארט בנושא[10].{\displaystyle \ \pi } \ \pi בתרבות[עריכת קוד מקור | עריכה]קיימים משפטים שונים המשתמשים כעזרי זיכרון עבור ערכו של {\displaystyle \ \pi } \ \pi, בכך שמספר האותיות בכל מילה שלהם שווה לספרה המתאימה של {\displaystyle \ \pi } \ \pi, למשל זה של המדען האנגלי ג'יימס ג'ינס:How I want a drink, alcoholic of course, after the heavy lectures involving quantum mechanics! — Pi Wordplay, באתר mathworld.wolfram.com(מילולית: כמה אני רוצה משקה, אלכוהולי כמובן, אחרי ההרצאות המתישות על מכניקת קוונטים).יש החוגגים את 14 במרץ (שנרשם בצורת כתיבת התאריכים הנהוגה בארצות הברית כ־3.14) כ"יום פאי", ואחרים חוגגים ביום קירוב פאי ב-22 ביולי (מכיוון שתוצאת החילוק של 22 ב-7 היא בקירוב 3.1429, מעט קרובה יותר ל- {\displaystyle \ \pi } \ \pi מאשר 3.14). מהדרי החג חוגגים אותו בדרך כלל בשעה 1:59 אחר הצהריים (3.14159).ביום פאי בשנת 2004, קבע הגאון האוטיסט דניאל טאמט שיא אירופי בדקלום המספר, כאשר דקלם אותו עד הספרה ה־22,514 שלו. שיא גינס בדקלום פאי שייך לרג'וויר מינה מהודו שב-21 במרץ 2015 דקלם ללא שגיאה 70,000 ספרות במשך 9 שעות ו-27 דקות[11].חמשירים אחדים חוברו לכבודו של פאי, הנה אחד מהם:'Tis a favorite project of mineA new value of pi to assign.

# data[].attributes.subject
בחקר מאפייניו של {\displaystyle \ \pi } \ \pi מתקיימות בעיות פתוחות אחדות. הבולטת שבהן היא השאלה האם {\displaystyle \ \pi } \ \pi הוא מספר נורמלי – מספר ממשי שהספרות שלו מתנהגות כאילו הוגרלו באקראי, כאשר לכל ספרה יש הסתברות שווה להופיע. הידע בסוגיה זו מצומצם ביותר, ובין השאר לא ידוע האם בייצוג העשרוני של {\displaystyle \ \pi } \ \pi כל אחת מהספרות 0,…,9 מופיעה אינסוף פעמים. בשנת 2000 הראו דייוויד ביילי וריצ'רד קרנדל ששאלת הנורמליות של {\displaystyle \ \pi } \ \pi בבסיס בינארי שקולה להשערה ידועה בתורת הכאוס.בעיה פתוחה נוספת היא השאלה האם הקבוצה {\displaystyle \,\{\pi ,e\}} \,\{\pi,e\} תלויה אלגברית מעל המספרים הרציונליים. ב-1996 הוכיח יורי נסטרנקו כי הקבוצה {\displaystyle \{\pi ,e^{\pi },\Gamma ({\frac {1}{4}})\}} \{\pi,e^{\pi},\Gamma(\frac{1}{4})\} היא בלתי תלויה אלגברית מעל {\displaystyle \,\mathbb {Q} } \,\mathbb{Q}.הצעות לסימון חלופי[עריכת קוד מקור | עריכה]מתמטיקאים ומדענים שונים סברו שבמקום להשתמש ב- {\displaystyle \ \pi } \ \pi כקבוע המעגל היסודי, יש להעדיף למטרה זו את {\displaystyle \ 2\pi } \ 2\pi כדי לפשט ביטויים מתמטיים ואת השימוש ברדיאנים. המתמטיקאי הצרפתי ארמן לורן נהג לכתוב משוואות בהן {\displaystyle \ 2\pi } \ 2\pi משמש כסמל אחד. בשנת 2001 המתמטיקאי האמריקאי רוברט פלאיס הציע להשתמש בסימן {\displaystyle \pi \!\;\!\!\!\pi =2\pi } \pi\!\;\!\!\!\pi = 2 \pi לייצוג סיבוב אחד[8]. תחת זאת, בשנת 2010 הציע הפיזיקאי מייקל הארטל את האות היוונית {\displaystyle \tau } \tau (לציון Turn)‏[9]. וראו גם סרטון של וי הארט בנושא[10].{\displaystyle \ \pi } \ \pi בתרבות[עריכת קוד מקור | עריכה]קיימים משפטים שונים המשתמשים כעזרי זיכרון עבור ערכו של {\displaystyle \ \pi } \ \pi, בכך שמספר האותיות בכל מילה שלהם שווה לספרה המתאימה של {\displaystyle \ \pi } \ \pi, למשל זה של המדען האנגלי ג'יימס ג'ינס:How I want a drink, alcoholic of course, after the heavy lectures involving quantum mechanics! — Pi Wordplay, באתר mathworld.wolfram.com(מילולית: כמה אני רוצה משקה, אלכוהולי כמובן, אחרי ההרצאות המתישות על מכניקת קוונטים).יש החוגגים את 14 במרץ (שנרשם בצורת כתיבת התאריכים הנהוגה בארצות הברית כ־3.14) כ"יום פאי", ואחרים חוגגים ביום קירוב פאי ב-22 ביולי (מכיוון שתוצאת החילוק של 22 ב-7 היא בקירוב 3.1429, מעט קרובה יותר ל- {\displaystyle \ \pi } \ \pi מאשר 3.14). מהדרי החג חוגגים אותו בדרך כלל בשעה 1:59 אחר הצהריים (3.14159).ביום פאי בשנת 2004, קבע הגאון האוטיסט דניאל טאמט שיא אירופי בדקלום המספר, כאשר דקלם אותו עד הספרה ה־22,514 שלו. שיא גינס בדקלום פאי שייך לרג'וויר מינה מהודו שב-21 במרץ 2015 דקלם ללא שגיאה 70,000 ספרות במשך 9 שעות ו-27 דקות[11].חמשירים אחדים חוברו לכבודו של פאי, הנה אחד מהם:'Tis a favorite project of mineA new value of pi to assign.

# data[].attributes.body
גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".

לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.

# data[].attributes.body
צבא ארצות הברית

אין לבלבל ערך זה עם הערך "הכוחות המזוינים של ארצות הברית".

הכוחות המזוינים של ארצות הברית זרועות
חיל האוויר של ארצות הברית
חיל הנחתים של ארצות הברית
צבא ארצות הברית
צי ארצות הברית
משמר החופים של ארצות הברית
עיטורים ומבנה פיקודי
עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית
דרגות הכוחות המזוינים של ארצות הברית
היסטוריה צבאית
היסטוריה צבאית של ארצות הברית
היסטוריה של ארצות הברית

סמל צבא ארצות הברית

צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army) הוא הזרוע העיקרית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית האחראית על פעולות יבשתיות. בנוסף לכך, צבא ארצות הברית הוא הזרוע הוותיקה והגדולה בין כל הזרועות המרכיבות את הכוחות המזוינים של ארצות הברית. שורשיו של צבא ארצות הברית נטועים במלחמת העצמאות האמריקנית בתור הצבא הקונטיננטלי שנוסד ב-14 ביוני 1775. הצבא הקונטיננטלי הוחלף רשמית על ידי צבא ארצות הברית בהוראת הקונגרס הקונטיננטלי לאחר סיום המלחמה, ב-3 ביוני 1784.

מאז, צבא ארצות הברית השתתף בכל עימות מזוין של ארצות הברית והוציא אל הפועל את המבצעים הצבאיים הגדולים בהיסטוריה, בהם פלישת בעלות הברית לסיציליהוהפלישה לנורמנדי. כיום, צבא ארצות הברית כפוף למשרד הצבא, אחד משלושת המשרדים המרכיבים את משרד ההגנה האמריקני. בראש הצבא עומד מזכיר הצבא, והקצין הבכיר ביותר בו הוא ראש המטה של הצבא.

נכון ל-2017, הכוחות הסדירים של הצבא מונים כ-460,000 חיילים, בנוסף לכ-195,000 חיילי מילואים ו-335,000 חיילים שמשרתים כחלק מהמשמר הלאומי של הצבא.[1] הצבא הוא מהחזקים בעולם הודות לגודלו ולטכנולוגיות המתקדמות אותם הוא מיישם בכוחותיו בצורה אינטנסיבית מאד ואפקטיבית.

תוכן עניינים [הסתרה]

1 משימות

2 ערכים

3 היסטוריה

3.1 מקורות

3.2 המאה ה-19

3.3 המאה ה-20

3.4 המאה ה-21

4 מבנה

4.1 שינויים במבנה הצבא

5 הכשרה

6 דרגות הצבא

6.1 דרגות חוגרים ונגדים

6.2 דרגות קצינים

7 כלי טיס פעילים

7.1 מטוסים

7.2 מסוקים

7.3 אחרים

7.4 כלי טיס זרים

8 ראו גם

9 קישורים חיצוניים

10 הערות שוליים

משימות[עריכת קוד מקור | עריכה]

משימות צבא ארצות הברית הן:

לשמר את השלום והביטחון, ולספק הגנה, לארצות הברית, קהיליותיה, שטחים בבעלותה, וכל שטח אחר שמוחזק על ידי ארצות הברית;

לתמוך במדיניות הלאומית;

ליישם מטרות לאומיות;

לגבור על כל אחריות של פעולות אלימות שמסכנות את שלום וביטחון ארצות הברית.

בנוסף לכך, הצבא מחלק את הזמנים לשלוש תקופות, כשבכל אחת מהן הוא פועל בצורה אחרת:

תקופת שלום – על צבא ארצות הברית לשמר את השלום.

תקופת עימות – על צבא ארצות הברית לפתור את העימות ולמנוע מלחמה.

תקופת מלחמה – על צבא ארצות הברית להילחם ולנצח במלחמה.

ערכים[עריכת קוד מקור | עריכה]

בסביבות אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, הוחלט בצבא ארצות הברית לאמץ רשמית את מה שנודע עד אז כ-"7 ערכי היסוד" וללמדם לטירונים. 7 ערכי היסוד הם:

1. נאמנות – לרחוש אמונה ונאמנות לחוקת ארצות הברית, לצבא, ליחידה, ולחיילים העמיתים.

2. חובה – למלא את מחויבותיך.

3. כבוד – לנהוג כלפי אחרים כפי שהם אמורים להיות נהוגים.

4. שירות מסור לזולת – השם את רווחת האומה, הצבא, ועמיתיך לפני שלך.

5. הגינות – לחיות את ערכי הצבא.

6. יושר – עשה את מה שנכון, גם חוקית וגם מוסרית.

7. אומץ אישי – להתמודד עם פחד, סכנה, או מצוקה, גם גופנית וגם מוסרית.

היסטוריה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מקורות[עריכת קוד מקור | עריכה]

קרב יורקטאון

הצבא הקונטיננטלי הוקם ב-14 ביוני 1775 בהוראת הקונגרס הקונטיננטלי כצבא מאוחד של 13 המושבות כנגד הממלכה המאוחדת, כשג'ורג' וושינגטון מונה למפקד הצבא. הצבא הורכב בעיקר מלוחמים ששירתו אצל הכוחות הבריטיים וממיליציות קולוניאליות שונות. עם התקדמות מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הצבא הקונטיננטלי נהנה מסיוע רב מצד צרפת (סיוע שהתבטא במימון, משאבים, ולימוד טקטיקות צבאיות) ופרוסיה (שהתבטא במדריכים).

ג'ורג' וושינגטון השתמש בטקטיקת פגע וברח, כשהוא תוקף את הצבא הבריטי בנקודות חלשות שלו. תחת פיקודו של וושינגטון, הצבא הקונטיננטלי הצליח לנצח את הצבא הבריטי במקומות דוגמת טרנטון ופרינסטון, לאחריהם הוא פנה דרומה. עם סיוע צרפתי, ספרדי, והולנדי, ולאחר ניצחון בקרב יורקטאון, הצליח הצבא הקונטיננטלי לגבור סופית על הצבא הבריטי, ובכך הושגה עצמאותה של ארצות הברית (לראשונה בהיסטוריה הצלחה בניסיון הפיכה קולוניאלי).

הצבא הקונטיננטל פורק לאחר המלחמה, כשאת מקומו תופסים גופים צבאיים שונים לכל המושבות בנפרד, למעט חטיבה אחת שהגנה על אזור צפון מערב וסוללת ארטילריה אחת בניו יורק. עם זאת, בשל המלחמות עם השבטים הילידים, תושבי ארצות הברית הבינו שעליהם להחזיק בצבא מאוחד ומאומן.

המאה ה-19[עריכת קוד מקור | עריכה]

במאה ה-19 נמשך עיצוב דמותה של המדינה הצעירה, לאחר הכרזת העצמאות (1776) משלטון בריטניה וקבלת החוקה של ארצות הברית (1787). 13 המושבות, שהחלו את דרכן עם ההתיישבות הראשונה בווירג'יניהב-1608, הפכו למדינה עצמאית לכל דבר ועניין, אפילו במושגים של המאה ה-21. אמנם, המסגרת המדינתית של ארצות הברית הוגדרה, באופן חסר תקדים לתקופתה, כפדרציה, קרי, איחוד של מדינות שונות, הממשיכות לקיים את מסגרותיהן השלטוניות הנפרדות, אך, במקביל, סרות למשמעתם של מוסדות שלטון משותפים המחייבים את כולן באותה מידה. המוסדות הפדרליים של ארצות הברית הם: הנשיא, העומד בראש הרשות המבצעת; הסנט ובית הנבחרים, המהווים יחדיו את הרשות המחוקקת; בית המשפט העליון, כערכאה שיפוטית העומדת בראש הרשות השופטת ומשמשת כמפרשת היחידה של החוקה וצבא ארצות הברית, כצבא פדרלי הכפוף ישירות לנשיא.
החוקה של ארצות הברית, שאושררה בכל המדינות, היא למעשה הדבק המאחד את כל מרכיביה של הפדרציה. לה נשבעים אמונים כל המבקשים לקבל אזרחות של ארצות הברית. עם זאת, עמדה החוקה הזאת במבחנים קשים במהלך המאה ה-19. לחלק ממבחנים אלה הייתה משמעות צבאית וצבא ארצות הברית נאלץ להתמודד לעיתים בשדה הקרב כדי שהמדינה הצעירה תמשיך להתקיים ולפעול, כפי קבעו האבות המייסדים.
במאה ה-19 נקבעו באורח סופי יחסי הכוחות בין הממשל המרכזי לבין המדינות בברית. הנושא הוכרע בשדה הקרב במלחמת האזרחים בין מספר מדינות דרומיות, שבקשו לפרוש מהברית לבין מספר מדינות צפוניות, בהנהגת הממשל המרכזי, שהתנגדו לכך. במסגרת ניצחון הצפון במאבק זה בוטל מוסד העבדות והחוקה תוקנה בהתאם; הנשיא המכהן, אברהם לינקולן, נרצח; מאות אלפים אבדו את חייהם; הפדרציה המשיכה להתקיים והממשל המרכזי שוב לא אוים; האופי החקלאי של המדינה החל להשתנות ונכנע לתהליכים תעשייתיים מוגברים; ההתפשטות הטריטוריאלית מערבה הסתיימה עם ההגעה לחופי האוקיינוס השקט ונקבעו גבולותיה הסופיים של המדינה. במאה זו נקבע ניצחונם המוחלט של המתיישבים הלבנים על הילידים (האינדיאנים). צבא ארצות הברית גרש אותם ממקומות מושבם לשמורות מיוחדות. פעולות צבאיות אלה נעשו במרבית המקרים בכוח הזרוע ובאכזריות רבה. היסטוריונים בני זמננו משתמשים במושגים רצח עם וטיהור אתני כדי לתאר את הפעולות הללו. בני התקופה הקולוניאליסטית הזו, הן בארצות הברית והן ברחבי העולם, היו סובלניים יותר כלפי אירוע היסטורי זה.

ארצות הברית נהגה לשלם לגורמים שונים בחופו הדרומי של הים התיכון כדי שלא יפגעו באינטרסים המסחריים ובשיט של ספינותיה באזור. ב-1801 הכריז הפחה של טריפולי מלחמה על ארצות הברית ואף השתלט על הספינה פילדלפיה, שעלתה על שרטון מול טריפולי. ב-18044 הופיעה שייטת של ארצות הברית ובתגובה הרעישה את טריפולי. צוות מיוחד עלה על הפילדלפיה והעלה אותה באש כדי למנוע את נפילתה לידי המקומיים. בעקבות פעולה צבאית מרוחקת זו נחתם הסכם חיובי מבחינת ארצות הברית עם שליטי טריפולי.

בשנת 1812 ארצות הברית יצאה למלחמה נגד בריטניה בה ידה הייתה על התחתונה. על אף שבמהלך המלחמה הוכיח צבא ארצות הברית את מקצוענותו כשהדף את הכוחות בריטיים באזור הניאגרה ואת ניסיון הפלישה הבריטית בניו אורלינס, הוא נכשל בהגנה על וושינגטון הבירה שנשרפה כליל על ידי חיילים בריטיים.

ב-1817 פרץ צבא ארצות הברית בפיקודו של הגנרל ג'קסון לתחומי פלורידה, שנשלטה באותה תקופה עדיין על ידי ספרד. מטרת הפעולה הייתה מרדף אחרי אינדיאנים, שהשמידו מהמארב יחידה צבאית, שכללה נשים וילדים. הפעולה ארכה כשנתיים, העכירה את יחסי ארצות הברית ובריטניה ובסופה ויתרה ספרד על שליטתה בפלורידה ומכרה אותה לארצות הברית תמורת 5 מיליון דולר.

בתחילת שנות ה-30 פרץ עימות גלוי בין מדינת דרום קרוליינה לבין הממשל המרכזי בשאלת סמכותו של האחרון להטיל מכסי מגן, בניגוד לאינטרסים של המדינה הבודדת בברית. הנשיא אנדרו ג'קסון, הגנרל לשעבר, גילה נחישות ושלח צבא לתגבור המאחז הצבאי במבואות עיר הנמל צ'ארלסטון. מטרתו הייתה להרתיע והיא הושגה במלואה. מלחמת האזרחים נמנעה בשלב זה.

עד מלחמת האזרחים השתתף הצי של ארצות הברית במבצעים שנועדו למנוע את סחר העבדים השחורים מאפריקה מלהגיע לחופי המדינה. זאת, לאחר שהקונגרס הוציא את סחר העבדים מחוץ לחוק החל מ-1808.

בין השנים 1816 ל-1860 הייתה מקובלת בציבור השקפת העולם בדבר הייעוד הגלוי של ההתיישבות ביבשת אמריקה הצפונית. השקפת עולם זו, יחד עם אינטרסים כלכליים מובנים מאליהם, הניעה בעיקר את המתיישבים האמריקנים, שדחפו את גבולות המדינה מערבה ודרומה. הדבר התבטא גם בהתכתשויות בין צבא ארצות הברית לשבטים הילידים. בנוסף לכך, ארצות הברית יצאה למלחמה עם מקסיקו בה ידה הייתה על העליונה והיא הצליחה לכבוש שטחים שעתידים להיכלל במדינות קליפורניה, נבדה, יוטה, קולורדו, אריזונה, ויומינג, וניו מקסיקו.

מלחמת האזרחים האמריקנית הייתה המלחמה היקרה ביותר בהיסטוריה האמריקנית במונחים של חיי אדם. במהלך המלחמה, צבא הקונפדרציה של מדינות הדרום הוביל באיכותו על צבא האיחוד של מדינות הצפון ואף ניצח במקומות רבים, אך היכולת התעשייתית הגדולה יותר של האיחוד, יחד עם אוכלוסייה גדולה הרבה יותר השפיעו על המלחמה, ובסופו של דבר צבא ארצות הברית הצליח להפוך את הגלגל בקרב גטיסברג במזרח וקרב ויקסברג במערב. בסך הכל, נהרגו במלחמה כ-8% מכלל הגברים האמריקנים בני 13 ל-43 (6% מכלל הגברים במדינות הצפון בגילאים האלה נהרגו לעומת 18% מכלל הגברים במדינות הדרום).

לקראת סוף המאה ה-19 החלה ארצות הברית בפעילות קולוניאליסטית, כמו מקבילותיה האירופאיות. המבטים הופנו תחילה לאוקיינוס השקט ולדרכי המסחר עם סין. ב-1891 נשלחו נחתים להוואי כדי להגן על האינטרסים המסחריים והכלכליים של הסוחרים האמריקניים באי. המלכה המקומית הודחה והוואי הפכה לרפובליקה, שסופחה רשמית לארצות הברית ב-1900.

החל מ-1878 החלה תחרות בין ארצות הברית, גרמניה ובריטניה על השליטה באיי סמואה, שבדרום האוקיינוס השקט. ב-1900 הוסכם על השתלטות ארצות הברית על חלק מאיים אלה וחלקם האחר עבר לגרמניה. בריטניה זכתה בפיצוי כספי.

ב-1895 התערבה ארצות הברית בסכסוך גבולות בין גיאנה הבריטית לבין ונצואלה. מאחר שבריטניה סירבה לקיים הליך בוררות איימה ארצות הברית בהפעלת דוקטרינת מונרו, הקובעת את עליונותם של אינטרסים אמריקניים על כל שלטון קבוע של מדינה אירופאית ביבשת אמריקה. פירוש הדבר היה התמודדות צבאית בין הציים של שתי המדינות, אף על פי שלצי הבריטי היה יתרון של 5:1 על זה של ארצות הברית. לבסוף הסכימה בריטניה לבוררות וסכנת המלחמה בין שתי המדינות הידידות חלפה.

עם ההגעה לאוקיינוס השקט וסיום ההתפשטות מערבה הוסט הייעוד הגלוי של האמריקנים לאימפריאליזם, קרי, כיבושים מחוץ לגבולות ארצות הברית. חיל הים של ארצות הברית, שדורג ב-1880 במקום ה-12 בעולם, דורג ב-1900 במקום השלישי.
עוד בימי הנשיא תומאס ג'פרסון, בתחילת המאה ה-19, נחשבה קובה כחלק מתחום ההשפעה של ארצות הברית וכחיונית לאינטרסים הכלכליים שלה. בעקבות מרד, שפרץ באי ב-1895 נגד שלטון ספרד, סערה דעת הקהל בארצות הברית ודרשה התערבותה לטובת המורדים בשם ערכים אנושיים. למעשה השיקול היה כלכלי היקף הסחר עם קובה עמד על 100 מיליון דולר ב-1893. שליטה באי קובה הייתה אמורה לשרת גם את האינטרסים של ארצות הברית בים הקאריבי והגדילה את חשיבותה של תעלת פנמה העתידית.
לכן, ב-1898 הצטרפה ארצות הברית למאבק נגד ספרד בקובה. זאת, אף על פי שהספרדים נענו כמעט לכל הדרישות האולטימטיביות, שהוצגו להם. יתר על כן, לספרדים הייתה עליונות צבאית ברורה בהיקף הכוחות. תוך עשרה שבועות סילקה ארצות הברית את ספרד מקובה כשאת הניצחון הגדול ביותר נוחל הצי, שהטביע צי מערכה ספרדי גדול.

עם הכרזת המלחמה נגד ספרד, בעניין קובה ב-1898, פרצה שייטת של ארצות הברית למפרץ מנילה בפיליפינים והשמידה שייטת ספרדית, שעגנה בו. בהמשך כבש כוח יבשתי את מנילה, יחד עם כוח של המורדים המקומיים. ארצות הברית השתלטה על הפיליפינים והחלה להתמודד ישירות מול המורדים המקומיים, שהתנגדו לכובש החדש. מנגד, האימפריה הספרדית, שהתקיימה מאז קולומבוס (14922) ברחבי העולם, הפכה לזיכרון רחוק.[2]

המאה ה-20[עריכת קוד מקור | עריכה]

בשנת 1910 צבא ארצות הברית החל להתחמש במטוסים לצורכי לחימה. באותה השנה, החלה המהפכה המקסיקנית, כשבתגובה אליה צבא ארצות הברית פרס כוחות בסביבת יישובים הקרובים לגבול על-מנת להבטיח את ביטחון התושבים ורכושם. לאחר התקפתו של פנצ'ו וייה על העיירה קולומבוס בניו מקסיקו בשנת 1916, התקפה בה נהרגו 17 אנשים ונשרפו עשרות בתים, החל הצבא במבצע לתפיסתו שבשבילו נשלחו כ-12,000 חיילים למקסיקו, מבצע שנמשך עד ה-7 בפברואר 1917, אז הוכר ככישלון והסתיים. בנוסף לכך, בשנת 1917 הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה (הממלכה המאוחדת, צרפת, ואיטליה). צבא ארצות הברית היה הכוח העיקרי שנשלח לאירופה במסגרת המלחמה. ההתערבות האמריקנים הטתה את מאזן הכוחות לטובת מדינות ההסכמה שהצליחו לבקע את קווי ההגנה הגרמניים.

חיילים בזמן הפלישה לנורמנדי

לאחר המתקפה על פרל הארבור בשנת 1941, ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית (ברית המועצות והממלכה המאוחדת) כנגד מדינות הציר בהנהגת גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית, האימפריה היפנית ועוד מדינות קטנות יותר. כוחות קטנים של צבא ארצות הברית נשלחו למערכה באוקיינס השקטככוח משני לסיוע חיל הנחתים האמריקני בכיבוש האיים, אך הזירה העיקרית בה היה מעורב הייתה הזירה האירופאית. צבא ארצות הברית התחיל את התערבותו במלחמה על ידי לקיחת חלק בכיבוש חלקה המערבי של צפון אפריקה. לאחר מכן, הצבא הוביל את מבצע הנחיתה הימית הגדול בהיסטוריה, כחלק מהפלישה לסיציליהבאוגוסט 1943 והפלישה לאיטליה עצמה חודשים מועטים לאחר מכן. מאוחר יותר, ב-6 ביוני 1944, בעלות הברית פתחו במבצע אוברלורד בהובלת צבא ארצות הברית ובמהלכו בוצעה נחיתה ימית גדולה אף יותר מזו שבוצעה בפלישה לסיציליה, כחלק מהפלישה לנורמנדי. כשנתיים לאחר סיום המלחמה, ב-1947, הוחלט על הפרדת הכוח האווירי של הצבא והקמת חיל האוויר של ארצות הברית. שנה לאחר מכן הוחלט לבטל את ההפרדה הגזעית ביחידות הצבא.

אחר סיום מלחמת העולם השנייה, החלה המלחמה הקרה בין המערב בהנהגת ארצות הברית לבין המזרח בהנהגת ברית המועצות. רק בשנת 1950 הגדיל צבא ארצות הברית פי 4 את מספר חייליו במערב אירופה, כשבהמשך הוצבו שם שני קורפוסים למקרה של מתקפה סובייטית. הנוכחות של הצבא במערב אירופה בכמויות הגדולות האלו נשארה עד סיום המלחמה הקרה.

חיילים מדיוויזיית החי"ר ה-2 במלחמת קוריאה

כחלק מהמלחמה הקרה, צבא ארצות הברית השתתף במלחמת קוריאה. הייתה זו מלחמה, שנפתחה על ידי קוריאה הצפונית במטרה לכבוש את קוריאה הדרומית, כחלק מקואליציה לשמירת שלום מטעם האו"ם. צבא ארצות הברית היווה במלחמה כוח אמריקני משני לחיל הנחתים, אך גם הוא לקח בה חלק משמעותי. כוח שמירת השלום הצליח בסופו של דבר לכבוש כמעט את כל חצי האי הקוריאני, אך סין, שטענה שהיא מאוימת על ידי הכוח, הצטרפה למלחמה והדפה את הכוח אל קו הגבול הבינלאומי שלפני המלחמה.

סיור רגלי לפלישה תקיפה על עמדה של הוייטקונג

גם במהלך מלחמת וייטנאם בה תמכה ארצות הברית בשלטון דרום וייטנאם שהתמודד כנגד צפון וייטנאם וארגון הוייטקונג שלחם כנגד שלטון בדרום וייטנאם ושנתמכו על ידי ברית המועצות, לקח צבא ארצות הברית חלק אך שוב היה כוח משני לחיל הנחתים האמריקני. על אף שבפועל תמיד הייתה ידו של צבא ארצות הברית על העליונה בכל קרב, המלחמה נחשבת לנקודת שפל מבחינתו בשל מספר סיבות: מספר ההרוגים הגבוה שנבע ממלחמת הגרילה הנחושה של הוייטקונג, ההתנגדות הגדולה למלחמה בציבור ארצות הברית עד שהצבא נאלץ להוציא צו גיוס חובה למלחמה.

אמצע שנות ה-70 עד סוף שנות ה-80 התאפיינו בעיקר בהתארגנות מחדש של צבא ארצות הברית לאחר המלחמה הארוכה בוייטנאם. השינוי העיקרי בוצע על ידי ראש המטה הכללי של הצבא, קרייטון אברמס, שהחליט לשלב יותר את שלוש הזרועות של הצבא: כוחות הסדיר, כוחות המילואים, והמשמר הלאומי. הדבר גרם לכך שכמעט בלתי אפשרי היה לצאת לפעולה עם רק אחת הזרועות. לקראת סוף שנות ה-80 התערבו כמויות קטנות של יחידות הצבא, בעיקר יחידות מיוחדות, בפלישה האמריקנית לפנמה ובפלישה האמריקנית לגרנדה.

לאחר סיום המלחמה הקרה יצא צבא ארצות הברית בתגובה לכיבוש כווית על ידי עיראק למבצע סופה במדבר. במהלך המבצע צבא ארצות הברית פלש אל עיראק ואיגף את הכוחות הצבאיים בכווית. במהלך התמרון הזה, שהיה אחד הגדולים בהיסטוריה וכלל מאות אלפי חיילים, ריסק והביס צבא ארצות הברית את הכוחות היבשתיים העיראקיים, שהיו מהגדולים בעולם באותה העת ומאומנים לפי תורת לחימה סובייטית.

המאה ה-21[עריכת קוד מקור | עריכה]

חיילים מהדיוויזיה המוטסת ה-101 במהלך מבצע אנקונדה

בתגובה לפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, פיגועי הטרור הגדולים בהיסטוריה, ארצות הברית יצאה למלחמה באפגניסטן בשנת 2001 ולמלחמת עיראק בשנת2003. בשתי המלחמות צבא ארצות הברית חזר לשרת תפקיד מרכזי, כשבאפגניסטן יחידותיו המיוחדות היו הראשונות לפעול וכוחותיו המוצנחים היו מכוחות החי"ר הראשונים שנפרסו. בעיראק הצבא נשא ברוב העול המלחמתי, כשכוחות גדולים שלו נעו מכווית וערב הסעודית עד לבירת עיראק, בגדד.

מבנה[עריכת קוד מקור | עריכה]

צבא ארצות הברית מורכב משלוש זרועות: הצבא הסדיר, ושתי הזרועות שמתפקדות כזרועות מילואים שהן צבא המילואים והמשמר הלאומי. חיילי שתי זרועות המילואים נדרשים לעבור אימונים פעם בשנה שנמשך בין שבועיים לשלושה שבועות. המשמר הלאומי הוא שם כולל לצבאות שכל אחד מהם שייך למדינה אחרת של ארצות הברית. על אף שהמשמר הלאומי נחשב לחלק מצבא ארצות הברית, בזמן שהוא לא בשירות פדרלי, יחידותיו כפופות למדינה אליה הן שייכות. המשמר הלאומי של וושינגטון די.סי. כפוף לנשיא ארצות הברית ולא לראש העיר, גם בזמן שהוא לא בשירות פדרלי. כל משמר לאומי של כל מדינה יכול להיות בשירות פדרלי לפי הוראה של הנשיא, גם בניגוד לרצונות מושל המדינה אליה שייך אותו משמר.

בראשות צבא ארצות הברית עומד מזכיר הצבא שכפוף למזכיר ההגנה. ראש המטה של הצבא הוא הקצין הבכיר ביותר בצבא והוא בעל שני תפקידים: ייעוץ למזכיר הצבא, והשתתפות בוועדת המטות המשולבים שכוללת את הקצינים הבכירים של כל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית ושמייעצת לנשיא, המפקד העליון של הכוחות המזוינים, מזכיר ההגנה, והמועצה לביטחון לאומי.

הצבא מאורגן בשלושה פיקודים ייעודים, בשישה פיקודים מרחביים, בארבעה פיקודים פונקציונליים וביחידות כפופות נוספות. הפיקודים הייעודים הם:

פיקוד כוחות צבא ארצות הברית – אחראי על הכשירות, מוכנות ושליחת הכוחות למערכה. מורכב מהארמייה הראשונה, מפיקוד כוחות המילואים של הצבא, ומשלושה קורפוסים: קורפוס I, קורפוס III וקורפוס מוטס XVIII.

פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית – אחראי על האימונים ופיתוח תורות הלחימה של הצבא וגיוס והכשרת מועמדים לשירות.

פיקוד אמצעי צבא ארצות הברית – אחראי על פיתוח, אספקה ואחזקת אמצעי הלחימה של הצבא

הפיקודים מרחביים ברחבי העולם:

פיקוד מרכז שבסיסו הראשי במקפרסון, ג'ורג'יה (אחראי למזרח התיכון ולמרכז אסיה).

פיקוד צפון שבסיסו הראשי בפורט סאם יוסטון, טקסס (אחראי על ארצות הברית, למעט אלסקה והוואי).

פיקוד דרום שבסיסו הראשי בפורט סאם יוסטון, טקסס (אחראי על מדינות אמריקה הלטינית ודרום אמריקה).

פיקוד אירופה שבסיסו הראשי במחנה קמפבל, גרמניה (אחראי על מדינות אירופה).

פיקוד האוקיינוס השקט שבסיסו הראשי בהוואי (אחראי על אלסקה, הוואי, מדינות האוקיינוס השקט, ומזרח אסיה).

פיקוד אפריקה שבסיסו הראשי בויסנצה, איטליה (אחראי על אפריקה).

הפיקודים הפונקציונליים:

פיקוד הסייבר של הצבא

פיקוד המבצעים המיוחדים של הצבא (האחראי לכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית)

פיקוד החלל והגנה מפני טילים

פיקוד הפריסה והפצת הכוחות

גופים כפופים ומדווחים:

האקדמיה הצבאית של ארצות הברית

קורפוס ההנדסה הקרבית של הצבא

בית הקברות הלאומי ארלינגטון

פיקוד המודיעין והאבטחה של הצבא

פיקוד כוח האדם

פיקוד הרפואה הצבאית

פיקוד החקירות הפליליות

פיקוד הניסויים והבחינות

מרכז התמיכה והרכש

פיקוד ניהול המתקנים

קולג' המלחמה של הצבא

חטיבת התמיכה בשיווק הצבא

מפקדת וושינגטון די. סי – שמטרתה הגנה על בירת ארצות הברית ותמיכה ומשימות טקסיות

שינויים במבנה הצבא[עריכת קוד מקור | עריכה]

החל מ-2013 מתוכנן שהיחידה הבסיסית של צבא ארצות הברית תהיה החטיבה ולא האוגדה. המהלך יכלול הגדלה במספר החטיבות הפעילות בכל זרועות הצבא. התכנון הוא שכל החטיבות מאותו הסוג יהיו דומות במדויק כך שכל אוגדה תוכל לפקד על כל חטיבה גם בלי קשר קודם כלשהו, מה שיעניק לאוגדות מבנה מודולארי. החטיבות יחולקו ל-3 סוגים מרכזיים:

חטיבות חיל רגלים שיכללו בסביבות ה-3,300 חיילים שיוכשרו כחיל רגליים קל או ככוחות מוטסים.

חטיבות כבדות שיכללו בסביבות ה-3,700 חיילים שיוכשרו כחיל רגלים ממוכן או כוחות שריון.

חטיבות סטרייקר שיכללו בסביבות ה-3,900 חיילים שיוכשרו להפעיל כלי רכב ממשפחת הסטרייקר.

בנוסף לכך, חטיבות סיוע יהיו מודולאריות גם הן ויכללו חטיבות תעופה, חטיבות ארטילריה, וחטיבות סיור.

הכשרה[עריכת קוד מקור | עריכה]

הכשרת החייל בצבא ארצות הברית מחולקת לשני סוגים – פרטני וקבוצתי.

טירונות החייל בצבא ארצות הברית נמשכת כ-10 שבועות, כשלאחריה החייל יוצא ל"אימון פרטני מתקדם" בו הוא עובר את ההתמחות הצבאית המתקדמת שלו, תהליך שנמשך בין 4 ל-10 שבועות נוספים. ישנם חיילים שבנוסף לכך עוברים הכשרה אחרת שמרחיבה את תחומם. על הקצינים חובה לעבור הכשרה נוספת שכזאת בה הם לומדים תוכן "קדם-פיקודי" שמכין אותם לתפקידם בתחום ההתמחות. "הכשרה קבוצתית" מועברת ליחידות שלמות ומועברת לרוב בבסיס הטירונים של כל יחידה, ובה החייל מוכשר כלוחם בתפקיד היחידה.

דרגות הצבא[עריכת קוד מקור | עריכה]

דרגות חוגרים ונגדים[עריכת קוד מקור | עריכה]

דרגת שכרE-1E-2E-3E-4E-5E-6E-7E-8E-9
סמל | אין סמל | | | | | | | | | | | |
דרגה | טוראי | טוראי | טוראי מדרגה ראשונה | מומחה | רב טוראי | סמל | סמל צוות | סמל מדרגה ראשונה | סמל מתקדם | סמל ראשון | סמל ראשי | סמל ראשי פיקודי | סמל ראשי של הצבא
שם באנגלית | Private | Private | Private First Class | Specialist | Corporal | Sergeant | Staff Sergeant | Sergeant First Class | Master Sergeant | First Sergeant | Sergeant Major | Command Sergeant Major | Sergeant Major of the Army
קיצור | PV1 ¹ | PV2 ¹ | PFC | SPC ² | CPL | SGT | SSG | SFC | MSG | 1SG | SGM | CSM | SMA
¹ גם בקיצור PVT נעשה לעיתים שימוש כאשר אין צורך בהבחנה בין דרגות השכר.
² לעיתים נעשה שימוש בקיצור SP4 לציון דרגת מומחה. זהו שריד לתקופה בה היו דרגות מומחה נוספות, בדרגת שכר גבוהה יותר.
קוד נאט"ו | OR-1 | OR-2 | OR-3 | OR-4 | OR-4 | OR-5 | OR-6 | OR-7 | OR-8 | OR-8 | OR-9 | OR-9 | OR-9

דרגות קצינים[עריכת קוד מקור | עריכה]

דרגת שכרO-1O-2O-3O-4O-5O-6O-7O-8O-9O-10
סמל | | | | | | | | | | | |
דרגה | לֵיטננט שני | לֵיטננט ראשון | קפטן | מייג'ור | לויטננט קולונל | קולונל | בריגדיר גנרל | מייג'ור גנרל | לוטננט גנרל | גנרל | גנרל הצבא | גנרל הצבאות
שם באנגלית | Second Lieutenant | First Lieutenant | Captain | Major | Lieutenant Colonel | Colonel | Brigadier General | Major General | Lieutenant General | General | General of the Army | General of the Armies
קיצור | 2LT | 1LT | CPT | MAJ | LTC | COL | BG | MG | LTG | GEN | GA
קוד נאט"ו | OF-1 | OF-2 | OF-3 | OF-4 | OF-5 | OF-6 | OF-7 | OF-8 | OF-9 | OF-10

כלי טיס פעילים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מטוסים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מטוסי תובלה ואחרים
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
C-12 Huron
דגמים C,D,F
("הורון") | |   ארצות הברית | משנת 1974 | מטוס תובלה | C-12C - 17
C-12D - 14
C-12F - 17 |
Gulfstream C-20
דגם C | |   ארצות הברית | משנת 1985 | מטוס תובלה | C-20C - 4 |
C-26 Metroliner
דגם E
("מטרוליינר") | |   ארצות הברית | משנת 1989 | מטוס תובלה | C-26E - 11 |
C-31 Troopship
דגם A
("אוניית צבא") | |   הולנד | משנת 1958 | מטוס תובלה | C-31A - 2 |
Gulfstream C-37
דגמים A,B | |   ארצות הברית | משנת 1998 | מטוס נוסעים | C-37A - 2
C-37B - 1 |
אחרים
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
EO-5
דגם C | |   קנדה | משנת 1978 | מטוס סיור | EO-5C - 5 |
RC-12 Huron
דגמים D,H,K
("הורון") | |   ארצות הברית | משנת 1974 | מטוס סיור | RC-12D - 12
RC-12H - 6
RC-12K - 18 |
Cessna UC-35
דגמים A,B | |   ארצות הברית | משנת 1987 | מטוס נוסעים | UC-35A - 20
UC-35B - 7 |

מסוקים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מסוקי קרב
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
AH-6 Little Bird
דגמים MH,M
("ציפור קטנה") | |   ארצות הברית | משנת 1980 | מסוק קרב | MH/AH-6M - 51 | מלחמת המפרץ
AH-64 Apache
דגמים A,D
("אפאצ'י") | |   ארצות הברית | משנת 1975 | מסוק קרב | AH-64A - 107
AH-64D - 619 | מלחמת המפרץ, מבצע קיום דמוקרטיה, מלחמת עיראק
מסוקי סער
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
UH-1 Iroquois
דגם H
("אירוקווס") | |   ארצות הברית | משנת 1959 | מסוק סער | UH-1H - 875 | מלחמת וייטנאם
UH-60 בלק הוק
דגמים A,L,M
("נץ שחור") | |   ארצות הברית | משנת 1979 | מסוק סער | UH-60A - 751
UH-60L - 592
UH-60M - 100 | מלחמת האזרחים בסומליה, מלחמת עיראק, מלחמת אפגניסטן
UH-72 Lakota
דגם A
("לקוטה") | |   ארצות הברית
גרמניה | משנת 2007 | מסוק סער | UH-72A - 250 |
CH-47 Chinook
דגמים D,F
("צ'ינוק") | |   ארצות הברית | משנת 1962 | מסוק סער, מסוק תובלה | CH-47D - 394
CH-47F - 48 | מלחמת וייטנאם
אחרים
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
EH-60 Black Hawk
דגם A
("נץ שחור") | |   ארצות הברית | משנת 1979 | מסוק לוחמה אלקטרונית | EH-60A - 64 |
MH-47 Chinook
דגמים D,E,G
("צ'ינוק") | |   ארצות הברית | משנת 1962 | מסוק רב משימתי | MH-47D - 11
MH-47E - 23
MH-47G - 27 |
MH-60 Black Hawk
דגמים K,L
("נץ שחור") | |   ארצות הברית | משנת 1979 | מסוק רב משימתי | MH-60K - 23
MH-60L - 35 |
בל OH-58 קיואה
דגמים A,C,D
("קיווא") | |   ארצות הברית | משנת 1969 | מסוק סיור | OH-58A - 150
OH-58C - 210
OH-58D - 368 |
TH-67 Creek
דגם TH
("קריק") | |   ארצות הברית
קנדה | משנת 1967 | מסוק אימונים | TH-67 - 172 |

אחרים[עריכת קוד מקור | עריכה]

‏ STOL
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
DHC-6 Twin Otter
דגם A
("טווין אוטר") | |   קנדה | משנת 1965 | STOL - מטוס נוסעים | ‏ UV-18A - 6 |

כלי טיס זרים[עריכת קוד מקור | עריכה]

‏ כלי טיס זרים
דגם | תמונה | ארץ יצור | כניסה לשירות | סוג | כמות | עימותים עיקריים
Antonov An-26
דגם An-26 | |   ברית המועצות | משנת 1969 | מסוק תובלה | An-26 - 3 |
Antonov An-2
An-2 | |   ברית המועצות
פולין | משנת 1947 | מטוס תובלה | An-2 - 1 |
Mil Mi-24
דגם Mi-24 | |   ברית המועצות | משנת 1972 | מסוק קרב עם יכולות תובלה | Mi-24 - 1 |

ראו גם[עריכת קוד מקור | עריכה]

מזכיר הצבא של ארצות הברית

יושב ראש המטות המשולבים

הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית

שכר צבאי בארצות הברית במלחמת העולם השנייה

קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה
תמונות ומדיה בוויקישיתוף: צבא ארצות הברית

אתר האינטרנט הרשמי של צבא ארצות הברית

הערות שוליים[עריכת קוד מקור | עריכה]

1. ^ Department of Defense (DoD) Releases Fiscal Year 2017 President’s Budget Proposal, אתר משרד הגנה האמריקאי

2. ^ מוריסון, קומאג'ר, לכטנברג: ההיסטוריה של ארצות הברית. הוצאת זמורה ביתן. תל אביב. 1983. עורך מדעי: חגי הורוביץ.

הסתרה

צבא ארצות הברית
מחלקת הצבא של ארצות הברית | מזכיר הצבא של ארצות הברית • ראש מטה צבא ארצות הברית |
פיקודים מרכזיים | פיקוד כוחות הצבא • פיקוד האימונים וההדרכה • פיקוד האמצעים
פיקודים מרחביים | פיקוד מרכז • פיקוד צפון • פיקוד דרום • פיקוד אירופה • פיקוד אוקיינוס השקט • פיקוד אפריקה
פיקודים פונקציונליים | פיקוד הסייבר • פיקוד המבצעים המיוחדים • פיקוד החלל וההגנה מפני טילים • פיקוד הפריסה והפצת הכוחות
מוסדות הדרכה | האקדמיה הצבאית של ארצות הברית • מכללת המלחמה של הצבא

קטגוריות:

צבא ארצות הברית

הכוחות המזוינים של ארצות הברית

מחלקת ההגנה של ארצות הברית

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון

שיחה

תרומות

יצירת חשבון

דיווח על טעות

כניסה לחשבון

ערך

שיחה

קריאה

עריכת קוד מקור

עריכה

גרסאות קודמות

חיפוש

עמוד ראשי

ברוכים הבאים

שינויים אחרונים

ערכים מומלצים

דיווח על טעות

פורטלים

ערך אקראי

תרומה לוויקיפדיה

טיפ

בארגז החול ניתן לבצע ניסויי עריכה. גשו לארגז החול, לחצו על הלשונית "עריכה" ונסו בעצמכם!

קהילה

שער הקהילה

עזרה

ייעוץ

מזנון

כיכר העיר

חדשות

לוח מודעות

יצירת קשר

ספר אורחים

כלים

דפים המקושרים לכאן

שינויים בדפים המקושרים

דפים מיוחדים

קישור קבוע

מידע על הדף

פריט ויקינתונים

ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא

יצירת ספר

הורדה כ־PDF

גרסה להדפסה

במיזמים אחרים

ויקישיתוף

דף זה בשפות אחרות

English

العربية

മലയാളം

Polski

Română

Русский

اردو

ייִדיש

中文

עוד 58

עריכת הקישורים

דף זה נערך לאחרונה ב־20:07, 22 במרץ 2018.

הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנ

טיל

ערך זה עוסק באמצעי לחימה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו

טיל (פירושונים).

טיל או טיל מונחה הוא עצם הנע באוויר או בחלל בעל מנוע רקטי או מנוע סילוני עם מערכת הנחיה המכוונת אותו למטרתו. המונח "טיל" משמש בדרך כלל לתיאור סוג של כלי נשק, אולם יש המכנים כך בעברית גםמשגר לוויינים וחלליות. רקטה היא מונח קרוב, שבעברית משמש לתיאור עצם בעל מנוע רקטי וללא מערכת הנחיה ויכולת ניהוג.

איור של טיל מווריק

שיגור טיל מונחה "פינגווין" כנגד ספינות, ממסוק"בלק הוק"

תוכן עניינים [הסתרה]

1 היסטוריה

1.1 מקורות עתיקים

1.2 פיתוח הנשק הרקטי בהודו, מהמאה ה-13 עד למאה ה-17

1.3 פיתוח הנשק הרקטי במערב, המאות ה-18 וה-19

1.4 המאה ה-20 וטילאות בת זמננו

1.4.1 פיתוחיו של גודרד

1.4.2 הטילים המודרניים הראשונים בייצור סדרתי (אגרגט)

1.4.3 התמקצעות הטילאות במלחמה הקרה ולאחריה

2 מבנה

3 סיווג

3.1 סיווג מקובל

3.2 סיווג לפי מוצא ויעד

3.3 סיווג לפי שימוש עיקרי

3.4 סיווג לפי מסלול מעופו של הטיל

3.5 סיווג לפי אופן ההנעה

4 ההנחיה

5 טריוויה

6 ראו גם

7 קישורים חיצוניים

היסטוריה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מקורות עתיקים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מזה כאלפיים שנה מוכרות רקטות בתצורות כאלו ואחרות, בסין הקדומה הומצאו רקטות כאמצעי לבידור, כגון זיקוקי די-נור, כבר בשנת 300 לפנה"ס[דרוש מקור].
קיים קושי באיתור תאריך הופעת הרקטות משום שהמונח הסיני לחץ-אש ולרקטה זהים. על כל פנים ציור סיני משנת 1045 מראה בבירור רקטות היורות את עצמן מתוך אשפת חצים, כמו גם את הלוחם היורה מחזיק בלפיד לצורך הצתת הרקטות.

פיתוח הנשק הרקטי בהודו, מהמאה ה-13 עד למאה ה-17[עריכת קוד מקור | עריכה]

העדויות הראשונות לשימוש ברקטות בהודו מאוחרות יותר ב-150 שנה, אך עדויות אלו מעידות על רקטות מתקדמות הרבה יותר, כך שייתכן שההמצאה ההודית קדמה לסינית. בעוד טכנולוגיית הרקטות הסינית נותרה פרימיטיבית - רקטות קטנות בגלילי נייר, שהטווח שלהן נמוך מ 300 מטר - טכנולוגיית הרקטות ההודית כללה שימוש בגלילי מתכת, המסוגלים לעמוד בלחצים גבוהים הרבה יותר. טווח הרקטות ההודיות הגיע לשניקילומטר כבר במאה ה-15 ומשקלן עלה לשלושה קילוגרם, והן היו הנשק בעל הטווח הארוך ביותר בתקופה זו. סולטאן ממלכת מייסור היידר עלי הקים חיל רקטות של 1,200 איש. בנו טיפּוּ סאהיב הרחיב את חיל הרקטות ל-5,000 איש, בניסיון לעצור את חילות הכיבוש הבריטיים, אך הדיוק הנמוך של הרקטות עמד בעוכריו.

קטלוג מאוייר של "קונגריביות" מתחילת המאה ה-19

פיתוח הנשק הרקטי במערב, המאות ה-18 וה-19[עריכת קוד מקור | עריכה]

הרקטות היו ידועות באירופה כבר במאה ה-13, אם לא קודם לכן, אך למרות מספר ניסיונות ראשוניים הן נותרו אטרקציה שולית. המערכה הבריטית בהודו שינתה מצב זה. בקרב צ'רינגפטם בשנת 1792 נפצע יזם בריטי בשם סר ויליאם קונגריב מאש הרקטות של טיפו סאהיב. קונגריב הביא עמו את הרעיון למערב, ושילב אותו בשיטות מערביות של ייצור המוני. הוא הציע בקטלוג שלו עשרה דגמי מנוע רקטי, משלושה ק"ג ועד 150 ק"ג, עליהם היה ניתן להרכיב ארבעה סוגים של ראש קרבי: ראש נפץ, ראש נפץ עם רסיסים (שרפנל), ראש הצתה וראש תאורה. עם הרקטות הוא סיפק ערכת כלים אחידה. הרקטות החדישות כונו על שמו, "קונגריביות".

הקונגריביות, בזכות ייצור תעשייתי אחיד, היו מדויקות וצפויות הרבה יותר מהמהדורות של דרום-מזרח אסיה, וזכו לשימוש נרחב. ב 1806 השתמשו הבריטים במאות קונגריביות בהתקפה על בולון. שנה לאחר מכן קונגריביות בעלות ראש הצתה שרפו את קופנהגן עד עפר. הקונגריביות היו נשק משלים מצוין לתותחים - הטווח שלהן היה גדול יותר, אך התותחים היו מדויקים. בשל הרתע, תותחים ניתן היה להתקין רק על ספינות בינוניות ומעלה, אך רקטות ניתן היה לשגר גם מתוך סירות.

בשל יתרונות אלו השימוש ברקטות התפשט במערב, והן זכו לסדרת שיפורים. מוט הייצוב הצדדי המסורתי, שנשאר ללא שינוי מהמאה ה-10, הוחלף במוט ייצוב מרכזי. כך שופרה יציבות המסלול של הרקטה, ובנוסף ניתן היה לירות אותה מתוך קנה גלילי שקבע את מסלולה. בחציה הראשון של המאה ה-19 פותחו טכניקות לדחיסת אבק השריפה שהגדילו את טווח הרקטות ואת משקל הראש הקרבי כמה מונים. יזם אנגלי בשם הייל הגה את רעיון פתחי הפליטה המוטים, שגרמו לסחרור הרקטה סביב צירה ושיפרו עוד יותר את הדיוק - עד לרמה המודרנית של כאחוז אחד מטווח הרקטה (לרקטה ללא מנגנון הנחיה).

בחצי השני של המאה ה-19 ירדה קרנן של הרקטות. טכניקות לייצור המוני של פלדה, והמעבר לתותחים בעלי מכנס אחורי, שיפרו את טווח התותחים, את דיוק התותחים ואת קצב הירי עד לרמה שהרקטות בנות התקופה לא יכלו להתחרות בה.

המאה ה-20 וטילאות בת זמננו[עריכת קוד מקור | עריכה]

המאה ה-20 הביאה לפריצת דרכים רבות ולפריחת הטילאות. קונסטנטין צ'יאולוקובסקי הציע את רעיון הטיל הרב שלבי כפתרון להארכת טווחי הטילים בסדרי גודל שלמים, והציע שימוש בטילים למסע בחלל. מהנדסים שגדלו על סיפוריו של ז'ול ורן מימשו חזונות מוקדמים אלו.

פיתוחיו של גודרד[עריכת קוד מקור | עריכה]

רוברט גודרד פיתח בשנות ה-20 של המאה ה-20 את עקרונות הטיל המודרני. בסך הכל רשם גודארד מאות פטנטים שכיסו את כל הבעיות המעשיות - הנעה בדלק ומחמצן נוזלים, מנגנוני הפרדת שלבים, משאבות דלק לטמפרטורה נמוכה ולחץ גבוה, הנחיה באמצעות גירוסקופ ושימוש בסכיני אוויר להטיה, ועוד.

פיתוחיו של גודארד זכו להד מועט בארצות הברית, אך נלמדו בקפדנות בגרמניה.

הטילים המודרניים הראשונים בייצור סדרתי (אגרגט)[עריכת קוד מקור | עריכה]

ה-V-1 הוא הטיל המונחה הראשון בהיסטוריה. הוא פותח בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נכנס לשימוש מבצעי החל מיוני 1944, ושימש ככלי נשק הרסני וזול לטווח ארוך. חסרונו שהבריטים זיהו את הטיל בקלות כאשר הוא היה באוויר בגלל הרעש שהוא יצר בזמן הטיסה, ולכן הצליחו לרוב להפילו.

ה-V-2, הוא הטיל הבליסטי הראשון בהיסטוריה, הוא גם פותח בגרמניה הנאצית ומטרתו הייתה לפגוע בערים המרכזיות של בעלות הברית. הטיל נשא כטון חומרי נפץ בראשו, הוא היה בעל דיוק גבוה, הגיע למהירויות על קוליות והיה שקט ביותר, כך שאי אפשר היה לזהותו בזמן הטיסה ליעד.

מבנה טיל ה-V-2, והסבריו

בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה, ראו בעלות הברית את הפוטנציאל החבוי במדעי הטילים, והיו במרוץ אחד נגד השני למצוא את מפתחי הטילים הגרמניים ולשלבם במחקרים שיקדמו את הידע על הטילים בארצם.

ורנר פון בראון (ממפתחי האגרגט) וצוותו הבינו שהגוף היחיד שיממן את מחקרם במרביות הוא ארצות הברית. הצוות פנה לצבא ששהה בגרמניה והמשרד לשירותים אסטרטגיים קיבל את הצעתם ופתח במבצע פייפרקליפ. מבצע זה נתן לארצות הברית יתרון משמעותי בתחום הטילים במלחמה הקרה.

התמקצעות הטילאות במלחמה הקרה ולאחריה[עריכת קוד מקור | עריכה]

המעצמות השקיעו סכומים ומאמצים גדולים, וההישגים לא אחרו לבוא. צוותים המבוססים על מומחים גרמניים פיתחו בארצות הברית ובברית המועצות טילים ארוכי טווח שנועדו מחד לנשיאת מטען מועיל לחלל, ומאידך ליכולת שיגור ביניבשתית. מאמצים אלו הביאו בארצות הברית לפיתוח הטיל סטורן 5, המחזיק בשיא העוצמה עד ימינו והביא את משימות אפולו לירח, ואילו הסובייטים פיתחו את פלטפורמת סויוז האמינה יחסית, המחזיקה בשיא בלתי מעורער של שיגורים מוצלחים ובטיחות ונמצאת בשימוש עד ימינו.

פיתוח הטילים התרחב לכלי נשק קצרי טווח אך מדויקים וקטלניים. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 פותחו טילי אוויר-אוויר שנועדו להפיל מפציצים נושאי חימוש גרעיני, ובהדרגה התפתחו עד שהחליפו כמעט לגמרי את השימוש בתותחים בקרבות אוויר-אוויר. במקביל פותחו מערכות טילים נגד מטוסים, ו-טילים נגד טנקים שהם למעשה דורות ההמשך של הרקטות נגד טנקים משנות מלחמת העולם השנייה. קיימים טילים בעלי יכולת הנחיה עצמאית לחלוטין, או נשלטים מרחוק בעזרת קשר רדיוומצלמה, ומשפחות רבות מסוגים שונים של טילים.

החל משנות ה-60 פותחו במסגרת התוכנית האמריקאית Safeguard טילים נגד טילים. טילים אלו נדרשו לתאוצה עצומה, להנחייה מהירה מאד ולכושר תמרון חסר תקדים. הטילים משנות ה-600 לא הגיעו לרמת הדיוק הנדרשת לפגיעה ישירה או כמעט ישירה, ולכן השתמשו בראשי נפץ גרעיניים, מה שהגביל את השימוש בהם ליירוט טילים בליסטיים בגובה רב.

טילים נגד טילים זכו לסבב פיתוח משמעותי שני במאה ה-21, ובפרט בישראל, בה פותחו טילי החץ וכיפת ברזל שהציגה הצלחות מרשימות. טכנולוגיות חדשות ומיזעור המיחשוב הביאו ליכולת פגיעה ישירה בסבירות גבוהה, מה שביטל את הצורך בראש נפץ רב עוצמה ומסוכן לסביבה ואפשר שימוש לטווח קצר ובינוני.

מבנה[עריכת קוד מקור | עריכה]

המבנה הכללי של טילים, ללא תלות בייעודם, הוא דומה (יוצא דופן משגר לוויינים) - דמוי גליל המורכב ממספר מקטעים:

מקטע ההנעה, המורכב ממנוע ומכל דלק, נוזלי או מוצק המיועד להניע את הטיל לייעדו. לעיתים ובטילים בליסטיים - ישנם מספר מקטעי הנעה שונים המיועדים לשלבים שונים במעוף או מספר מכלי דלק (מנוע דו-שלבי או תלת-שלבי). החלוקה לשלבים מאפשרת לוותר במהלך מעוף הטיל על חלק ניכר ממשקלו, וכך להגדיל את הטווח.

מקטע ניווט וההנחיה (נקרא גם ראש הנחיה - רה"ן), המיועד להוביל את הטיל אל ייעדו. הניווט מתבצע לרוב באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית ו/או לווינית המעבדות את מצב הטיל ובהתאם לתוכנית הטיסה המחשב המוטס (OBC) מעביר פקודות הנחיה לאמצעי הניהוג לתיקון.

ראש ביות (רב"ת) - משמש רק חלק מהטילים וממוקם לרוב בחלק הקדמי של טיל. המידע ממנו מועבר למקטע הניווט וההנחייה שמעבד אותן לפקודות היגוי ותיקון סופי לעבר המטרה.

ראש קרב (רש"ק) - המקטע שכיל את המטען שנדרש להגיע למטרה. לרוב מדובר בחומר נפץ, פצצת אטום או נשק כימי ונשק ביולוגי. בטילי אימונים הרש"ק עשוי מגבס או חומר דומה. הרש"ק מצויד במרעום שתכליתו ליזום את הפעלת הרש"ק שתביא לפגיעה במטרה או בסמוך לה.

מקטע ניהוג וייצוב - ייצוב טיל מתבצע באמצעות כנפונים סטטים השומרים על מעוף אווירודינאמי, ואילו תיקוני ההיגוי יכולים להתבצע בשיטות שונות: שימוש בקנארדים, הנעה וקטורית, הטיית דחף, נחיר גמיש ועוד.

סיווג[עריכת קוד מקור | עריכה]

טיל חץ 2 במהלך ניסוי בקליפורניה, יולי 2004

מטוס F-15 איגל משגר טיל נגד לווין ASM-1355 במהלך ניסוי. הטיל השמיד לווין מחקר

סיווג מקובל[עריכת קוד מקור | עריכה]

ניתן לסווג טילים על פי מספר קריטריונים שונים. אולם עם השנים התקבעו שמות נפוצים לסוגים השונים שלא על פי קריטריון אחיד, אלא כסיווג מקובל.

טיל נגד מטוסים (נ"מ): נקרא גם טיל קרקע-אוויר. טיל המשוגר מהקרקע ומיועד להפיל כלי טיס.

טיל אוויר-אוויר: טיל המשוגר מכלי טיס, המיועד להפיל כלי טיס אחר.

טיל נגד טנקים (נ"ט): טיל המשוגר מפלטפורמות שונות, החל כטיל כתף וכלה כטיל אוויר-קרקע, ומיועד לפגוע ברכב קרבי משוריין.

טיל נגד ספינות: טיל המשוגר מפלטפורמות שונות, המיועד להטביע כלי שיט.

טיל קרקע-קרקע: לרוב מדובר דווקא ברקטה קצרת טווח, אך התחום כולל את כלל הטילים המשוגרים מהקרקע לטווח בינוני-ארוך, המיועדים לפגוע במטרות קרקעיות למיניהן.

טיל כתף: טיל אישי, שלרוב מתופעל על ידי צוות מצומצם של אנשים (אחד עד שלושה). מיועד למטרות שונות - לרוב כטיל נ"ט או נ"מ.

טיל נגד טילים: טיל המיועד להגנה כנגד טילים. טילים אלו נורים לאחר גילוי הטיל המאיים על כן עליהם להיות בעלי יכולות המאפשרות לנטרל אותו. המגמה היא פיתוח מערכת שבה ההנחיה נעשית על ידי מערכת חיצונית, מונחית מכ"ם השולח נתוני ניהוג רציפים לטיל צייד הטילים, כאשר הטיל עצמו יהיה פשוט וזול. הבעיה היא עלות-תועלת והאתגר כעת הוא היכולת להתמודד עם רקטות קטנות וזולות הנמצאות בשימוש ארגוני טרור.

טיל נגד לוויינים: משמש להשמדת לוויינים.

סיווג לפי מוצא ויעד[עריכת קוד מקור | עריכה]

טיל אוויר-אוויר

טיל קרקע-אוויר

טיל אוויר-קרקע

טיל קרקע-קרקע

טיל ים-ים, טיל חוף-ים, טיל ים-קרקע, טיל ים-אוויר או טיל אוויר-ים

סיווג לפי שימוש עיקרי[עריכת קוד מקור | עריכה]

טיל נ"ט

טיל נ"מ

טיל נגד טילים: טיל שנועד ליירט טילים.

טיל נגד קרינה: טיל שנועד לפגוע במכ"ם קרקעי.

משגר לוויינים וחלליות: טיל המשמש לשיגור לוויינים וחלליות לחלל.

סיווג לפי מסלול מעופו של הטיל[עריכת קוד מקור | עריכה]

טיל טאו נגד טנקים

הבחנה המתייחסת אל מסלול מעופם של הטילים:

טיל בליסטי: הוא טיל שחלק גדול ממעופו עובר ללא פעולת המנוע, ולכן נשלט על ידי חוקי הבליסטיקה. משוגר ממתקן קרקעי או מצוללת.

טיל שיוט: הטיל בעל מאפייני טיסה הדומים לאלו מטוס זעיר, ומיועד לפגוע בטווחים רחוקים ללא יכולת גילוי מוקדמת.

סיווג לפי אופן ההנעה[עריכת קוד מקור | עריכה]

סיווג נוסף, אך לרוב בעל חשיבות משנית, הוא לפי אופן ההנעה של הטיל:

הנעה בעזרת דלק מוצק

הנעה בעזרת דלק נוזלי

ההנחיה[עריכת קוד מקור | עריכה]

לעיתים קרובות משתמשים במונח "הנחיית טילים" כדי להתייחס לשלושה תפקידים שונים, המבוצעים על ידי מנגנונים נפרדים בגוף הטיל, שכולם יחד אחראים לדיוק הטיל ולהגדלת הסיכוי שלו ליירט את המטרה. מנגנונים אלו הם: ניווט, הנחיה וניהוג (לעיתים מוסיפים מנגנון ביות).

מנגנון הניווט מתייחס למנגנון לזיהוי מקום הטיל במרחב (יכול להתקיים מאלקטרוניקה ייעודית או מחשב קרי מערכת ניווט אינרציאלית). מנגנון הנחיה הוא מנגנון האחראי לממש "חוק ההנחיה" - כלומר להעביר פקודות תיקון מסלול להגאים בהתאם למיקום הרצוי הנדרש בשביל ליירט את המטרה ביחס למיקום המצוי שהתקבל ממנגנון הניווט. במונח ניהוג הכוונה למנגנונים האחראים להעביר את הפלט הסופי של מנגנוני ההנחיה בצורה יעילה להגאי הטיל; מדובר בתהליך של תרגום פקודות ההנחיה של הטיל (המנוסחות בצורה קינמטית) לפקודות ניהוג אווירודינמיות להגאים בהתאם למודל של ההתנהגות האווירודינמית של הטיל (תרגום הפקודות עשוי להיות מבוצע גם על ידי מחשב ההנחיה). בין המנגנונים הנכללים בתפקיד הניהוג נכללים גם האמצעים האלקטרומכניים שמניעים את הגאי הניהוג של הטיל.

במונח ביות הכוונה בדרך כלל למנגנון של הטיל לזהות את מיקום המטרה ומאפייני תנועתה (מהירות, כיוון, תאוצה וכדומה), והוא מבוצע על ידי ראש הביות - רכיב אופטי, מכ"מי או אקוסטי. מידע זה מועבר לצד המידע המועבר ממנגנון הניווט למחשב ההנחיה, וזה שולח פקודות תיקוני מסלול להגאים בהתאם לשני המרכיבים.

להלן מופיעים מספר אלגוריתמי ניווט המתייחסים לתפקיד הניווט וההנחיה. חוקי הנחיה נפוצים:

הנחיית מרדף - המכונה גם "רדיפת כלב", הוא כלל הנחיה שנעשה בו שימוש בחלק מן הטילים והפצצות המונחות הראשונות. החוק מתבסס על הכלל האינטואיטיבי הגס שכדי ליירט מטרה בזמן קצר צריך "לכוון אל המטרה" כל העת, כלומר על הטיל לנוע כל העת לאורך קו הראייה למטרה. בפועל כלל הנחיה זה מביא לא לזמן יירוט קצר ביותר ולא לביצועים טובים ביותר. ההתפתחות של תורת הבקרה האופטימלית ובעקבותיההנחיה אופטימלית הובילו לפיתוח מגוון רחב של סכמות תאורטיות וכללים יעילים יותר באופן כללי ולמצבים מסוימים, בהתאם לכל מקרה.

ניווט יחסי - חוק הנחיה שמשמש במרבית הטילים המתבייתים על מטרות אוויריות ואחרות (החשיבות של חוק הנחיה יעיל היא הקריטית ביותר בזירה האווירית). מתבסס על העיקרון שטיל צריך לנווט בשיעור פרופורציונלי לשינוי של קו הראייה למטרה, ובאותו כיוון של שינוי זה על ספירת הכיוונים. צורת הניסוח של החוק הופכת אותו למתאימה ביותר לטילים בעלי מערכת ביות אוטונומית (המתבייתים באופן עצמאי ללא פקודות מתחנת שליטה), כגון טילים בעלי ראש ביות תת-אדום או מכ"מי, אשר מבחינים בשינוי המיקום היחסי של המטרה באופן אוטומטי. חוק זה פותח במקור משיקולים של הנחיה אופטימלית, וחשיבותו היסודית היא בכך, שתחת קירובים מתמטיים מסוימים הוא החוק היעיל ביותר מבחינת מאמץ הבקרה הנדרש ממנו, כלומר הוא החסכוני ביותר מבחינת כמות התמרונים הנדרשת מהטיל כדי לפגוע במטרה.

הנחיה דרך קו ראייה - סכמת הנחיה שנעזרת בנקודת ייחוס שלישית (נוסף על מיקום המיירט והמטרה) כדי להתכוון למטרה. הכלל קובע שעל הטיל להימצא כל העת על הקו שמחבר בין נקודת הייחוס והמטרה, כך שקו זה זה למעשה מנחה את הטיל לפגיעה במטרה. עיקר השימוש בכלל זה הוא בטילים זולים חסרי ראש ביות, אשר נעזרים בתחנת שליטה (המהווה את נקודת הייחוס), לרוב מכ"מית, שמנווטת אותם בהתאם למדידות המיקום ומהירות המטרה. חסרונו הבסיסי הוא ביעילותו לטווחים קצרים בלבד, עקב התבדרות אלומות המכ"ם עם המרחק, שפוגעת בדיוק המדידות של תחנת המעקב. נוסף לזאת כלל זה לא יעיל נגד מטרות מתמרנות בחדות, עקב היעדר ראש ביות מובנה בטיל.

ניווט מקבילי - נקרא גם "פתרון ירי". אין זה כלל הנחיה במובן המקובל, אלא רק פרוצדורה לקביעת כיוון הירי של קליע או טיל מסוג כלשהו (למשל טורפדו) כדי לפגוע במטרה בעלת מיקום ומאפייני תנועה כלשהם.

הנחיית Q - פרוצדורה מתמטית מסובכת שמשמשת להכוונת טילים בליסטיים. משמשת כדי לקבוע מתי לכבות את מנוע הטיל, כך שלאחר רגע הכיבוי הטיל ימשיך במסלולו האליפטי בהשפעת הכבידה כדי לפגוע במטרה בעלת קואורדינטות מסוימות.

טריוויה[עריכת קוד מקור | עריכה]

נעשו בעבר מספר ניסיונות לשליחת דואר רקטי על ידי רקטה או טיל. הרקטה נוחתת באמצעות מצנח פנימי אשר נפתח בעת ההגעה ליעד. השיטה נוסתה על ידי ארגונים שונים ברחבי העולם ונחלה מידה משתנה של הצלחה.

ראו גם[עריכת קוד מקור | עריכה]

רקטה

משגר לוויינים וחלליות

נשק מונחה

ורנר פון בראון

V-2

הנדסת אווירונאוטיקה

קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה
תמונות ומדיה בוויקישיתוף: טילים

איתי נבו, ‏מסין העתיקה למאדים ולעזה, באתר "הידען", 14 ביולי 2014

מה ההבדל בין טיל לרקטה? - מתוך אתר מה ההבדל?

מאמרים

דוד פלס, טיל מונחה, לשוננו לעם, כרך ט חוברת ח (תשי"ח), עמ' 233–238, באתר האקדמיה ללשון

קטגוריות:

טילים

אמצעי לחימה

מנוע רקטי

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון

שיחה

תרומות

יצירת חשבון

דיווח על טעות

כניסה לחשבון

ערך

שיחה

קריאה

עריכת קוד מקור

עריכה

גרסאות קודמות

חיפוש

עמוד ראשי

ברוכים הבאים

שינויים אחרונים

ערכים מומלצים

דיווח על טעות

פורטלים

ערך אקראי

תרומה לוויקיפדיה

טיפ

ניתן להדפיס כל דף בוויקיפדיה על ידי לחיצה על "גרסת הדפסה" מתוך תיבת הכלים בצד ימין.

קהילה

שער הקהילה

עזרה

ייעוץ

מזנון

כיכר העיר

חדשות

לוח מודעות

יצירת קשר

ספר אורחים

כלים

דפים המקושרים לכאן

שינויים בדפים המקושרים

דפים מיוחדים

קישור קבוע

מידע על הדף

פריט ויקינתונים

ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא

יצירת ספר

הורדה כ־PDF

גרסה להדפסה

במיזמים אחרים

ויקישיתוף

דף זה בשפות אחרות

English

العربية

Español

हिन्दी

മലയാളം

Polski

Русский

اردو

中文

עוד 46

עריכת הקישורים

דף זה נערך לאחרונה ב־05:01, 27 במרץ 2018.

הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים.

רוברט גודרד

רוברט גודרד
Robert Goddard
לידה | 5 באוקטובר 1882
ווסטר, ארצות הברית
פטירה | 10 באוגוסט 1945 (בגיל 62)
בולטימור, ארצות הברית
מקצוע | מהנדס
ארצות מגורים | ארצות הברית
פרסים והנצחה | מרכז טיסות החלל גודרד
מדליית הזהב של הקונגרס
המצאות עיקריות
מחלוצי מדע הטילים המודרני. גודרד הוציא 214 פטנטים על עבודתו.גודרד ליד טיל הדלק הנוזלי הראשון, 16 במרץ 1926 גודרד על בול דואר אוויר אמריקנירוברט הצ'ינגס גודרד (באנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע הטילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.תוכן עניינים [הסתרה]

1 תחילת דרכו

2 ברוזוול

3 מדיה

4 קישורים חיצוניים

תחילת דרכו[עריכת קוד מקור | עריכה]

גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".

לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.

ב-16 במרץ 1926 שיגר גודרד את טיל הדלק הנוזלי הראשון, באוברון שבמסצ'וסטס. רישום האירוע ביומנו נודע בלשון הלאקונית: "הטיסה הראשונה עם רקטהשמשתמשת בהנעת דלק נוזלי בוצעה אתמול בחווה של דודה אפי." הרקטה, שכונתה "נל", הייתה בערך בגודל של זרוע אדם, עלתה לגובה של 12.55 מטרים בלבד בטיסה שארכה 2.5 שניות והסתיימה בהתרסקות בשדה, אולם היא היוותה הוכחה חשובה לכך שהנעת טיל בדלק נוזלי אפשרית.

לא כל עבודתו המוקדמת של גודרד כוונה לכיוון טיול בחלל. גודרד פיתח את הרעיון הבסיסי של משגר היורה רקטה מתוך צינור פתוח ללא רתע. את ההדגמה ביצע בזירת המבחן אברדין, תוך שימוש בשני עמודי תווים להחזקת המשגר, יומיים לפני שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה. חוקר נוסף מאוניברסיטת קלרק המשיך את עבודתו של גודרד, שהובילה לפיתוח כלי נשק שימושיים כמו הבזוקה בה השתמשו בחזית הקרבות במלחמת העולם השנייה.

גודרד היה חשדני כלפי אחרים ולעיתים קרובות עבד לבד, עובדה שהגבילה את ההשפעה של עבודתו. חוסר יכולתו להתחבר לאחרים הייתה תוצאה, ככל הנראה, של ביקורת קשה שהוא קיבל מהתקשורת וממדענים אחרים, שהטילו ספק באפשרות המעשית של מסע רקטי בחלל. לאחר אחד מניסויו ב-1929, עיתון מקומי בווסטר נשא את הכותרת "טיל ירח החמיץ את מטרתו ב-238,799.5 מיילים". הגדיל לעשות הניו יורק טיימס, שלעג לו וטען כי גודרד אינו מבין שהטיל אינו יכול לנוע בחלל כיוון שאין שם אוויר שאותו יוכל לדחוף כדי לשמור על החוק השלישי של ניוטון, וכי חסר לו "ידע שאותו חולקים מדי יום בבתי הספר התיכוניים" (טענה זו אינה נכונה; גזי הפליטה של הטיל מפעילים עליו את הכוח, ואין סתירה של חוקי ניוטון).

ברוזוול[עריכת קוד מקור | עריכה]

גודרד עבר לרוזוול שבניו מקסיקו, ושם עבד כמעט לבדו לגמרי במשך שנים. אף על פי שהביא את עבודתו במדע הטילים לידיעת הצבא האמריקני, הוא נדחה, כשהצבא כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישום צבאי של טילים.

באופן אירוני, הייתה זו גרמניה הנאצית שהתעניינה במחקרו והבינה את הפונטנציאל הצבאי הגלום בטילים. ורנר פון בראון הסתמך על תוכניותיו של גודרד כשפיתח את טילי ה-V-2 במהלך מלחמת העולם השנייה. לפני שנת 1939, מדענים גרמנים אף עמדו בקשר עם גודרד באופן ישיר בקשר לבעיות טכניות. גודרד עמד במרכזו של מבצע ריגול של סוכנות הביון הגרמנית אבווהר. ניקולאוס ריטר כראש המבצעים האמריקנים של הסוכנות, גייס מקור שחדר למעגל סביב גודרד, והדליף תגליות לגרמנים.

לאחר שנדחתה הצעתו לפתח טילים בשביל הצבא, ויתר גודרד באופן זמני על תחומו המועדף כדי לעבוד על כלי טיס ניסיוני בעבור צי ארצות הברית. לאחר שהמלחמה נסתיימה, התאפשר לגודרד לבחון טילי V-2 שנתפסו, שרכיבים רבים בהם הכיר. למרות זאת, גודרד לא שב לתכנן עוד טילים בעצמו.

גודרד סבל מסרטן הגרון, ומת ב-10 באוגוסט 1945 בבולטימור שבמרילנד. הוא נקבר בבית קברות בעיר מולדתו, ווסטר.

ב-17 ביולי 1969, יום לאחר שיגור החללית אפולו 11, פרסם הניו יורק טיימס ידיעת "תיקון", בה התנצל העיתון על הלעג ב-1920.

גודרד רשם 214 פטנטים על עבודתו. על שמו קרויים מוסדות ואתרים שונים:

ב-1 במאי 1959 נוסד מרכז טיסות החלל גודרד, הסמוך לוושינגטון די. סי. במרכז מעבדות מחקר של נאס"א, המרכז הראשון מסוגו.

מכתש גודרד על הירח.

ספריית גודרד באוניברסיטת קלרק.

ספקטרוגרף בעל רזולוציה גבוהה על שם גודרד בטלסקופ החלל האבל.

מדיה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה
תמונות ומדיה בוויקישיתוף: רוברט גודרדסרטון קצר על השיגורים של גודרד ואירועים נוספים בחייו (7.12MB)קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מסין העתיקה למאדים ולעזה - היסטוריה קצרה של רקטות וטילים בתאריך 13 ביולי 2014, בארכיון האינטרנט, המאור הקטן, איתי נבו, אתר רשת ב'.

ליהי גבור, ‏מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 באוקטובר 2016

בקרת זהויות | WorldCat VIAF: 37805238 LCCN: n50033619 ISNI: 0000 0000 8117 2971 GND: 122645936 SUDOC: 112699626 BNF: cb128055879 (data)MGP: 84656

קטגוריות:

מהנדסים אמריקאים

ממציאים אמריקאים

מהנדסי אווירונאוטיקה

מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס

חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה

נפטרים ב-1945

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון

שיחה

תרומות

יצירת חשבון

דיווח על טעות

כניסה לחשבון

ערך

שיחה

קריאה

עריכת קוד מקור

עריכה

גרסאות קודמות

חיפוש

עמוד ראשי

ברוכים הבאים

שינויים אחרונים

ערכים מומלצים

דיווח על טעות

פורטלים

ערך אקראי

תרומה לוויקיפדיה

טיפ

אם חיפשתם ערך ולא מצאתם את המידע שחיפשתם, השאירו שאלה בדף הכה את המומחה וחכו בסבלנות לתשובה.

קהילה

שער הקהילה

עזרה

ייעוץ

מזנון

כיכר העיר

חדשות

לוח מודעות

יצירת קשר

ספר אורחים

כלים

דפים המקושרים לכאן

שינויים בדפים המקושרים

דפים מיוחדים

קישור קבוע

מידע על הדף

פריט ויקינתונים

ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא

יצירת ספר

הורדה כ־PDF

גרסה להדפסה

במיזמים אחרים

ויקישיתוף

דף זה בשפות אחרות

English

العربية

Hrvatski

Magyar

മലയാളം

Polski

Română

Русский

中文

עוד 45

עריכת הקישורים

דף זה נערך לאחרונה ב־17:19, 11 במאי 2018.

הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים.

# data[].attributes.headline
אייל
אייל

גודרד נולד 

# data[].attributes.body
אייל
אייל

גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.

נעם
נעם
  
טיל



 ערך זה עוסק באמצעי לחימה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו 
טיל (פירושונים).

טיל או טיל מונחה הוא עצם הנע באוויר או בחלל בעל מנוע רקטי או מנוע סילוני עם מערכת הנחיה המכוונת אותו למטרתו. המונח "טיל" משמש בדרך כלל לתיאור סוג של כלי נשק, אולם יש המכנים כך בעברית גםמשגר לוויינים וחלליות. רקטה היא מונח קרוב, שבעברית משמש לתיאור עצם בעל מנוע רקטי וללא מערכת הנחיה ויכולת ניהוג.


איור של טיל מווריק

שיגור טיל מונחה "פינגווין" כנגד ספינות, ממסוק"בלק הוק"
תוכן עניינים [הסתרה] 
1 היסטוריה
1.1 מקורות עתיקים
1.2 פיתוח הנשק הרקטי בהודו, מהמאה ה-13 עד למאה ה-17
1.3 פיתוח הנשק הרקטי במערב, המאות ה-18 וה-19
1.4 המאה ה-20 וטילאות בת זמננו
1.4.1 פיתוחיו של גודרד
1.4.2 הטילים המודרניים הראשונים בייצור סדרתי (אגרגט)
1.4.3 התמקצעות הטילאות במלחמה הקרה ולאחריה
2 מבנה
3 סיווג
3.1 סיווג מקובל
3.2 סיווג לפי מוצא ויעד
3.3 סיווג לפי שימוש עיקרי
3.4 סיווג לפי מסלול מעופו של הטיל
3.5 סיווג לפי אופן ההנעה
4 ההנחיה
5 טריוויה
6 ראו גם
7 קישורים חיצוניים

היסטוריה[עריכת קוד מקור | עריכה]


מקורות עתיקים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מזה כאלפיים שנה מוכרות רקטות בתצורות כאלו ואחרות, בסין הקדומה הומצאו רקטות כאמצעי לבידור, כגון זיקוקי די-נור, כבר בשנת 300 לפנה"ס[דרוש מקור].
קיים קושי באיתור תאריך הופעת הרקטות משום שהמונח הסיני לחץ-אש ולרקטה זהים. על כל פנים ציור סיני משנת 1045 מראה בבירור רקטות היורות את עצמן מתוך אשפת חצים, כמו גם את הלוחם היורה מחזיק בלפיד לצורך הצתת הרקטות.


פיתוח הנשק הרקטי בהודו, מהמאה ה-13 עד למאה ה-17[עריכת קוד מקור | עריכה]

העדויות הראשונות לשימוש ברקטות בהודו מאוחרות יותר ב-150 שנה, אך עדויות אלו מעידות על רקטות מתקדמות הרבה יותר, כך שייתכן שההמצאה ההודית קדמה לסינית. בעוד טכנולוגיית הרקטות הסינית נותרה פרימיטיבית - רקטות קטנות בגלילי נייר, שהטווח שלהן נמוך מ 300 מטר - טכנולוגיית הרקטות ההודית כללה שימוש בגלילי מתכת, המסוגלים לעמוד בלחצים גבוהים הרבה יותר. טווח הרקטות ההודיות הגיע לשניקילומטר כבר במאה ה-15 ומשקלן עלה לשלושה קילוגרם, והן היו הנשק בעל הטווח הארוך ביותר בתקופה זו. סולטאן ממלכת מייסור היידר עלי הקים חיל רקטות של 1,200 איש. בנו טיפּוּ סאהיב הרחיב את חיל הרקטות ל-5,000 איש, בניסיון לעצור את חילות הכיבוש הבריטיים, אך הדיוק הנמוך של הרקטות עמד בעוכריו.


קטלוג מאוייר של "קונגריביות" מתחילת המאה ה-19

פיתוח הנשק הרקטי במערב, המאות ה-18 וה-19[עריכת קוד מקור | עריכה]

הרקטות היו ידועות באירופה כבר במאה ה-13, אם לא קודם לכן, אך למרות מספר ניסיונות ראשוניים הן נותרו אטרקציה שולית. המערכה הבריטית בהודו שינתה מצב זה. בקרב צ'רינגפטם בשנת 1792 נפצע יזם בריטי בשם סר ויליאם קונגריב מאש הרקטות של טיפו סאהיב. קונגריב הביא עמו את הרעיון למערב, ושילב אותו בשיטות מערביות של ייצור המוני. הוא הציע בקטלוג שלו עשרה דגמי מנוע רקטי, משלושה ק"ג ועד 150 ק"ג, עליהם היה ניתן להרכיב ארבעה סוגים של ראש קרבי: ראש נפץ, ראש נפץ עם רסיסים (שרפנל), ראש הצתה וראש תאורה. עם הרקטות הוא סיפק ערכת כלים אחידה. הרקטות החדישות כונו על שמו, "קונגריביות".


הקונגריביות, בזכות ייצור תעשייתי אחיד, היו מדויקות וצפויות הרבה יותר מהמהדורות של דרום-מזרח אסיה, וזכו לשימוש נרחב. ב 1806 השתמשו הבריטים במאות קונגריביות בהתקפה על בולון. שנה לאחר מכן קונגריביות בעלות ראש הצתה שרפו את קופנהגן עד עפר. הקונגריביות היו נשק משלים מצוין לתותחים - הטווח שלהן היה גדול יותר, אך התותחים היו מדויקים. בשל הרתע, תותחים ניתן היה להתקין רק על ספינות בינוניות ומעלה, אך רקטות ניתן היה לשגר גם מתוך סירות.


בשל יתרונות אלו השימוש ברקטות התפשט במערב, והן זכו לסדרת שיפורים. מוט הייצוב הצדדי המסורתי, שנשאר ללא שינוי מהמאה ה-10, הוחלף במוט ייצוב מרכזי. כך שופרה יציבות המסלול של הרקטה, ובנוסף ניתן היה לירות אותה מתוך קנה גלילי שקבע את מסלולה. בחציה הראשון של המאה ה-19 פותחו טכניקות לדחיסת אבק השריפה שהגדילו את טווח הרקטות ואת משקל הראש הקרבי כמה מונים. יזם אנגלי בשם הייל הגה את רעיון פתחי הפליטה המוטים, שגרמו לסחרור הרקטה סביב צירה ושיפרו עוד יותר את הדיוק - עד לרמה המודרנית של כאחוז אחד מטווח הרקטה (לרקטה ללא מנגנון הנחיה).


בחצי השני של המאה ה-19 ירדה קרנן של הרקטות. טכניקות לייצור המוני של פלדה, והמעבר לתותחים בעלי מכנס אחורי, שיפרו את טווח התותחים, את דיוק התותחים ואת קצב הירי עד לרמה שהרקטות בנות התקופה לא יכלו להתחרות בה. 


המאה ה-20 וטילאות בת זמננו[עריכת קוד מקור | עריכה]

המאה ה-20 הביאה לפריצת דרכים רבות ולפריחת הטילאות. קונסטנטין צ'יאולוקובסקי הציע את רעיון הטיל הרב שלבי כפתרון להארכת טווחי הטילים בסדרי גודל שלמים, והציע שימוש בטילים למסע בחלל. מהנדסים שגדלו על סיפוריו של ז'ול ורן מימשו חזונות מוקדמים אלו.


פיתוחיו של גודרד[עריכת קוד מקור | עריכה]

רוברט גודרד פיתח בשנות ה-20 של המאה ה-20 את עקרונות הטיל המודרני. בסך הכל רשם גודארד מאות פטנטים שכיסו את כל הבעיות המעשיות - הנעה בדלק ומחמצן נוזלים, מנגנוני הפרדת שלבים, משאבות דלק לטמפרטורה נמוכה ולחץ גבוה, הנחיה באמצעות גירוסקופ ושימוש בסכיני אוויר להטיה, ועוד.


פיתוחיו של גודארד זכו להד מועט בארצות הברית, אך נלמדו בקפדנות בגרמניה.


הטילים המודרניים הראשונים בייצור סדרתי (אגרגט)[עריכת קוד מקור | עריכה]

ה-V-1 הוא הטיל המונחה הראשון בהיסטוריה. הוא פותח בגרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה, נכנס לשימוש מבצעי החל מיוני 1944, ושימש ככלי נשק הרסני וזול לטווח ארוך. חסרונו שהבריטים זיהו את הטיל בקלות כאשר הוא היה באוויר בגלל הרעש שהוא יצר בזמן הטיסה, ולכן הצליחו לרוב להפילו.


ה-V-2, הוא הטיל הבליסטי הראשון בהיסטוריה, הוא גם פותח בגרמניה הנאצית ומטרתו הייתה לפגוע בערים המרכזיות של בעלות הברית. הטיל נשא כטון חומרי נפץ בראשו, הוא היה בעל דיוק גבוה, הגיע למהירויות על קוליות והיה שקט ביותר, כך שאי אפשר היה לזהותו בזמן הטיסה ליעד.


מבנה טיל ה-V-2, והסבריו

בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה, ראו בעלות הברית את הפוטנציאל החבוי במדעי הטילים, והיו במרוץ אחד נגד השני למצוא את מפתחי הטילים הגרמניים ולשלבם במחקרים שיקדמו את הידע על הטילים בארצם.


ורנר פון בראון (ממפתחי האגרגט) וצוותו הבינו שהגוף היחיד שיממן את מחקרם במרביות הוא ארצות הברית. הצוות פנה לצבא ששהה בגרמניה והמשרד לשירותים אסטרטגיים קיבל את הצעתם ופתח במבצע פייפרקליפ. מבצע זה נתן לארצות הברית יתרון משמעותי בתחום הטילים במלחמה הקרה.


התמקצעות הטילאות במלחמה הקרה ולאחריה[עריכת קוד מקור | עריכה]

המעצמות השקיעו סכומים ומאמצים גדולים, וההישגים לא אחרו לבוא. צוותים המבוססים על מומחים גרמניים פיתחו בארצות הברית ובברית המועצות טילים ארוכי טווח שנועדו מחד לנשיאת מטען מועיל לחלל, ומאידך ליכולת שיגור ביניבשתית. מאמצים אלו הביאו בארצות הברית לפיתוח הטיל סטורן 5, המחזיק בשיא העוצמה עד ימינו והביא את משימות אפולו לירח, ואילו הסובייטים פיתחו את פלטפורמת סויוז האמינה יחסית, המחזיקה בשיא בלתי מעורער של שיגורים מוצלחים ובטיחות ונמצאת בשימוש עד ימינו.


פיתוח הטילים התרחב לכלי נשק קצרי טווח אך מדויקים וקטלניים. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 פותחו טילי אוויר-אוויר שנועדו להפיל מפציצים נושאי חימוש גרעיני, ובהדרגה התפתחו עד שהחליפו כמעט לגמרי את השימוש בתותחים בקרבות אוויר-אוויר. במקביל פותחו מערכות טילים נגד מטוסים, ו-טילים נגד טנקים שהם למעשה דורות ההמשך של הרקטות נגד טנקים משנות מלחמת העולם השנייה. קיימים טילים בעלי יכולת הנחיה עצמאית לחלוטין, או נשלטים מרחוק בעזרת קשר רדיוומצלמה, ומשפחות רבות מסוגים שונים של טילים.


החל משנות ה-60 פותחו במסגרת התוכנית האמריקאית Safeguard טילים נגד טילים. טילים אלו נדרשו לתאוצה עצומה, להנחייה מהירה מאד ולכושר תמרון חסר תקדים. הטילים משנות ה-600 לא הגיעו לרמת הדיוק הנדרשת לפגיעה ישירה או כמעט ישירה, ולכן השתמשו בראשי נפץ גרעיניים, מה שהגביל את השימוש בהם ליירוט טילים בליסטיים בגובה רב.


טילים נגד טילים זכו לסבב פיתוח משמעותי שני במאה ה-21, ובפרט בישראל, בה פותחו טילי החץ וכיפת ברזל שהציגה הצלחות מרשימות. טכנולוגיות חדשות ומיזעור המיחשוב הביאו ליכולת פגיעה ישירה בסבירות גבוהה, מה שביטל את הצורך בראש נפץ רב עוצמה ומסוכן לסביבה ואפשר שימוש לטווח קצר ובינוני.


מבנה[עריכת קוד מקור | עריכה]


המבנה הכללי של טילים, ללא תלות בייעודם, הוא דומה (יוצא דופן משגר לוויינים) - דמוי גליל המורכב ממספר מקטעים:

מקטע ההנעה, המורכב ממנוע ומכל דלק, נוזלי או מוצק המיועד להניע את הטיל לייעדו. לעיתים ובטילים בליסטיים - ישנם מספר מקטעי הנעה שונים המיועדים לשלבים שונים במעוף או מספר מכלי דלק (מנוע דו-שלבי או תלת-שלבי). החלוקה לשלבים מאפשרת לוותר במהלך מעוף הטיל על חלק ניכר ממשקלו, וכך להגדיל את הטווח.
מקטע ניווט וההנחיה (נקרא גם ראש הנחיה - רה"ן), המיועד להוביל את הטיל אל ייעדו. הניווט מתבצע לרוב באמצעות מערכת ניווט אינרציאלית ו/או לווינית המעבדות את מצב הטיל ובהתאם לתוכנית הטיסה המחשב המוטס (OBC) מעביר פקודות הנחיה לאמצעי הניהוג לתיקון.
ראש ביות (רב"ת) - משמש רק חלק מהטילים וממוקם לרוב בחלק הקדמי של טיל. המידע ממנו מועבר למקטע הניווט וההנחייה שמעבד אותן לפקודות היגוי ותיקון סופי לעבר המטרה.
ראש קרב (רש"ק) - המקטע שכיל את המטען שנדרש להגיע למטרה. לרוב מדובר בחומר נפץ, פצצת אטום או נשק כימי ונשק ביולוגי. בטילי אימונים הרש"ק עשוי מגבס או חומר דומה. הרש"ק מצויד במרעום שתכליתו ליזום את הפעלת הרש"ק שתביא לפגיעה במטרה או בסמוך לה.
מקטע ניהוג וייצוב - ייצוב טיל מתבצע באמצעות כנפונים סטטים השומרים על מעוף אווירודינאמי, ואילו תיקוני ההיגוי יכולים להתבצע בשיטות שונות: שימוש בקנארדים, הנעה וקטורית, הטיית דחף, נחיר גמיש ועוד.

סיווג[עריכת קוד מקור | עריכה]


טיל חץ 2 במהלך ניסוי בקליפורניה, יולי 2004

מטוס F-15 איגל משגר טיל נגד לווין ASM-1355 במהלך ניסוי. הטיל השמיד לווין מחקר

סיווג מקובל[עריכת קוד מקור | עריכה]

ניתן לסווג טילים על פי מספר קריטריונים שונים. אולם עם השנים התקבעו שמות נפוצים לסוגים השונים שלא על פי קריטריון אחיד, אלא כסיווג מקובל.

טיל נגד מטוסים (נ"מ): נקרא גם טיל קרקע-אוויר. טיל המשוגר מהקרקע ומיועד להפיל כלי טיס.
טיל אוויר-אוויר: טיל המשוגר מכלי טיס, המיועד להפיל כלי טיס אחר.
טיל נגד טנקים (נ"ט): טיל המשוגר מפלטפורמות שונות, החל כטיל כתף וכלה כטיל אוויר-קרקע, ומיועד לפגוע ברכב קרבי משוריין.
טיל נגד ספינות: טיל המשוגר מפלטפורמות שונות, המיועד להטביע כלי שיט.
טיל קרקע-קרקע: לרוב מדובר דווקא ברקטה קצרת טווח, אך התחום כולל את כלל הטילים המשוגרים מהקרקע לטווח בינוני-ארוך, המיועדים לפגוע במטרות קרקעיות למיניהן.
טיל כתף: טיל אישי, שלרוב מתופעל על ידי צוות מצומצם של אנשים (אחד עד שלושה). מיועד למטרות שונות - לרוב כטיל נ"ט או נ"מ.
טיל נגד טילים: טיל המיועד להגנה כנגד טילים. טילים אלו נורים לאחר גילוי הטיל המאיים על כן עליהם להיות בעלי יכולות המאפשרות לנטרל אותו. המגמה היא פיתוח מערכת שבה ההנחיה נעשית על ידי מערכת חיצונית, מונחית מכ"ם השולח נתוני ניהוג רציפים לטיל צייד הטילים, כאשר הטיל עצמו יהיה פשוט וזול. הבעיה היא עלות-תועלת והאתגר כעת הוא היכולת להתמודד עם רקטות קטנות וזולות הנמצאות בשימוש ארגוני טרור.
טיל נגד לוויינים: משמש להשמדת לוויינים.

סיווג לפי מוצא ויעד[עריכת קוד מקור | עריכה]
טיל אוויר-אוויר
טיל קרקע-אוויר
טיל אוויר-קרקע
טיל קרקע-קרקע
טיל ים-ים, טיל חוף-ים, טיל ים-קרקע, טיל ים-אוויר או טיל אוויר-ים

סיווג לפי שימוש עיקרי[עריכת קוד מקור | עריכה]
טיל נ"ט
טיל נ"מ
טיל נגד טילים: טיל שנועד ליירט טילים.
טיל נגד קרינה: טיל שנועד לפגוע במכ"ם קרקעי.
משגר לוויינים וחלליות: טיל המשמש לשיגור לוויינים וחלליות לחלל.

סיווג לפי מסלול מעופו של הטיל[עריכת קוד מקור | עריכה]

טיל טאו נגד טנקים

הבחנה המתייחסת אל מסלול מעופם של הטילים:

טיל בליסטי: הוא טיל שחלק גדול ממעופו עובר ללא פעולת המנוע, ולכן נשלט על ידי חוקי הבליסטיקה. משוגר ממתקן קרקעי או מצוללת.
טיל שיוט: הטיל בעל מאפייני טיסה הדומים לאלו מטוס זעיר, ומיועד לפגוע בטווחים רחוקים ללא יכולת גילוי מוקדמת.

סיווג לפי אופן ההנעה[עריכת קוד מקור | עריכה]

סיווג נוסף, אך לרוב בעל חשיבות משנית, הוא לפי אופן ההנעה של הטיל:

הנעה בעזרת דלק מוצק
הנעה בעזרת דלק נוזלי

ההנחיה[עריכת קוד מקור | עריכה]


לעיתים קרובות משתמשים במונח "הנחיית טילים" כדי להתייחס לשלושה תפקידים שונים, המבוצעים על ידי מנגנונים נפרדים בגוף הטיל, שכולם יחד אחראים לדיוק הטיל ולהגדלת הסיכוי שלו ליירט את המטרה. מנגנונים אלו הם: ניווט, הנחיה וניהוג (לעיתים מוסיפים מנגנון ביות).


מנגנון הניווט מתייחס למנגנון לזיהוי מקום הטיל במרחב (יכול להתקיים מאלקטרוניקה ייעודית או מחשב קרי מערכת ניווט אינרציאלית). מנגנון הנחיה הוא מנגנון האחראי לממש "חוק ההנחיה" - כלומר להעביר פקודות תיקון מסלול להגאים בהתאם למיקום הרצוי הנדרש בשביל ליירט את המטרה ביחס למיקום המצוי שהתקבל ממנגנון הניווט. במונח ניהוג הכוונה למנגנונים האחראים להעביר את הפלט הסופי של מנגנוני ההנחיה בצורה יעילה להגאי הטיל; מדובר בתהליך של תרגום פקודות ההנחיה של הטיל (המנוסחות בצורה קינמטית) לפקודות ניהוג אווירודינמיות להגאים בהתאם למודל של ההתנהגות האווירודינמית של הטיל (תרגום הפקודות עשוי להיות מבוצע גם על ידי מחשב ההנחיה). בין המנגנונים הנכללים בתפקיד הניהוג נכללים גם האמצעים האלקטרומכניים שמניעים את הגאי הניהוג של הטיל.


במונח ביות הכוונה בדרך כלל למנגנון של הטיל לזהות את מיקום המטרה ומאפייני תנועתה (מהירות, כיוון, תאוצה וכדומה), והוא מבוצע על ידי ראש הביות - רכיב אופטי, מכ"מי או אקוסטי. מידע זה מועבר לצד המידע המועבר ממנגנון הניווט למחשב ההנחיה, וזה שולח פקודות תיקוני מסלול להגאים בהתאם לשני המרכיבים.


להלן מופיעים מספר אלגוריתמי ניווט המתייחסים לתפקיד הניווט וההנחיה. חוקי הנחיה נפוצים:

הנחיית מרדף - המכונה גם "רדיפת כלב", הוא כלל הנחיה שנעשה בו שימוש בחלק מן הטילים והפצצות המונחות הראשונות. החוק מתבסס על הכלל האינטואיטיבי הגס שכדי ליירט מטרה בזמן קצר צריך "לכוון אל המטרה" כל העת, כלומר על הטיל לנוע כל העת לאורך קו הראייה למטרה. בפועל כלל הנחיה זה מביא לא לזמן יירוט קצר ביותר ולא לביצועים טובים ביותר. ההתפתחות של תורת הבקרה האופטימלית ובעקבותיההנחיה אופטימלית הובילו לפיתוח מגוון רחב של סכמות תאורטיות וכללים יעילים יותר באופן כללי ולמצבים מסוימים, בהתאם לכל מקרה.
ניווט יחסי - חוק הנחיה שמשמש במרבית הטילים המתבייתים על מטרות אוויריות ואחרות (החשיבות של חוק הנחיה יעיל היא הקריטית ביותר בזירה האווירית). מתבסס על העיקרון שטיל צריך לנווט בשיעור פרופורציונלי לשינוי של קו הראייה למטרה, ובאותו כיוון של שינוי זה על ספירת הכיוונים. צורת הניסוח של החוק הופכת אותו למתאימה ביותר לטילים בעלי מערכת ביות אוטונומית (המתבייתים באופן עצמאי ללא פקודות מתחנת שליטה), כגון טילים בעלי ראש ביות תת-אדום או מכ"מי, אשר מבחינים בשינוי המיקום היחסי של המטרה באופן אוטומטי. חוק זה פותח במקור משיקולים של הנחיה אופטימלית, וחשיבותו היסודית היא בכך, שתחת קירובים מתמטיים מסוימים הוא החוק היעיל ביותר מבחינת מאמץ הבקרה הנדרש ממנו, כלומר הוא החסכוני ביותר מבחינת כמות התמרונים הנדרשת מהטיל כדי לפגוע במטרה.
הנחיה דרך קו ראייה - סכמת הנחיה שנעזרת בנקודת ייחוס שלישית (נוסף על מיקום המיירט והמטרה) כדי להתכוון למטרה. הכלל קובע שעל הטיל להימצא כל העת על הקו שמחבר בין נקודת הייחוס והמטרה, כך שקו זה זה למעשה מנחה את הטיל לפגיעה במטרה. עיקר השימוש בכלל זה הוא בטילים זולים חסרי ראש ביות, אשר נעזרים בתחנת שליטה (המהווה את נקודת הייחוס), לרוב מכ"מית, שמנווטת אותם בהתאם למדידות המיקום ומהירות המטרה. חסרונו הבסיסי הוא ביעילותו לטווחים קצרים בלבד, עקב התבדרות אלומות המכ"ם עם המרחק, שפוגעת בדיוק המדידות של תחנת המעקב. נוסף לזאת כלל זה לא יעיל נגד מטרות מתמרנות בחדות, עקב היעדר ראש ביות מובנה בטיל.
ניווט מקבילי - נקרא גם "פתרון ירי". אין זה כלל הנחיה במובן המקובל, אלא רק פרוצדורה לקביעת כיוון הירי של קליע או טיל מסוג כלשהו (למשל טורפדו) כדי לפגוע במטרה בעלת מיקום ומאפייני תנועה כלשהם.
הנחיית Q - פרוצדורה מתמטית מסובכת שמשמשת להכוונת טילים בליסטיים. משמשת כדי לקבוע מתי לכבות את מנוע הטיל, כך שלאחר רגע הכיבוי הטיל ימשיך במסלולו האליפטי בהשפעת הכבידה כדי לפגוע במטרה בעלת קואורדינטות מסוימות.

טריוויה[עריכת קוד מקור | עריכה]


נעשו בעבר מספר ניסיונות לשליחת דואר רקטי על ידי רקטה או טיל. הרקטה נוחתת באמצעות מצנח פנימי אשר נפתח בעת ההגעה ליעד. השיטה נוסתה על ידי ארגונים שונים ברחבי העולם ונחלה מידה משתנה של הצלחה.


ראו גם[עריכת קוד מקור | עריכה]

רקטה
משגר לוויינים וחלליות
נשק מונחה
ורנר פון בראון
V-2
הנדסת אווירונאוטיקה

קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה

 תמונות ומדיה בוויקישיתוף: טילים
איתי נבו, ‏מסין העתיקה למאדים ולעזה, באתר "הידען", 14 ביולי 2014
מה ההבדל בין טיל לרקטה? - מתוך אתר מה ההבדל?
מאמרים

דוד פלס, טיל מונחה, לשוננו לעם, כרך ט חוברת ח (תשי"ח), עמ' 233–238, באתר האקדמיה ללשון
קטגוריות: 
טילים
אמצעי לחימה
מנוע רקטי

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון
שיחה
תרומות
יצירת חשבון
דיווח על טעות
כניסה לחשבון
ערך
שיחה
קריאה
עריכת קוד מקור
עריכה
גרסאות קודמות
חיפוש


עמוד ראשי
ברוכים הבאים
שינויים אחרונים
ערכים מומלצים
דיווח על טעות
פורטלים
ערך אקראי
תרומה לוויקיפדיה

טיפ
ניתן להדפיס כל דף בוויקיפדיה על ידי לחיצה על "גרסת הדפסה" מתוך תיבת הכלים בצד ימין.

קהילה
שער הקהילה
עזרה
ייעוץ
מזנון
כיכר העיר
חדשות
לוח מודעות
יצירת קשר
ספר אורחים

כלים
דפים המקושרים לכאן
שינויים בדפים המקושרים
דפים מיוחדים
קישור קבוע
מידע על הדף
פריט ויקינתונים
ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא
יצירת ספר
הורדה כ־PDF
גרסה להדפסה

במיזמים אחרים
ויקישיתוף


דף זה בשפות אחרות
English
العربية
Español
हिन्दी
മലയാളം
Polski
Русский
اردو
中文
עוד 46
עריכת הקישורים
דף זה נערך לאחרונה ב־05:01, 27 במרץ 2018.
הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים. 
רוברט גודרד


רוברט גודרד
Robert Goddard


לידה | 5 באוקטובר 1882
ווסטר, ארצות הברית 


פטירה | 10 באוגוסט 1945 (בגיל 62)
בולטימור, ארצות הברית 


מקצוע | מהנדס
ארצות מגורים | ארצות הברית
פרסים והנצחה | מרכז טיסות החלל גודרד
מדליית הזהב של הקונגרס
המצאות עיקריות
מחלוצי מדע הטילים המודרני. גודרד הוציא 214 פטנטים על עבודתו.

גודרד ליד טיל הדלק הנוזלי הראשון, 16 במרץ 1926

גודרד על בול דואר אוויר אמריקנירוברט הצ'ינגס גודרד (באנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע הטילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.תוכן עניינים [הסתרה] 
1 תחילת דרכו
2 ברוזוול
3 מדיה
4 קישורים חיצוניים

תחילת דרכו[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.


ב-16 במרץ 1926 שיגר גודרד את טיל הדלק הנוזלי הראשון, באוברון שבמסצ'וסטס. רישום האירוע ביומנו נודע בלשון הלאקונית: "הטיסה הראשונה עם רקטהשמשתמשת בהנעת דלק נוזלי בוצעה אתמול בחווה של דודה אפי." הרקטה, שכונתה "נל", הייתה בערך בגודל של זרוע אדם, עלתה לגובה של 12.55 מטרים בלבד בטיסה שארכה 2.5 שניות והסתיימה בהתרסקות בשדה, אולם היא היוותה הוכחה חשובה לכך שהנעת טיל בדלק נוזלי אפשרית.


לא כל עבודתו המוקדמת של גודרד כוונה לכיוון טיול בחלל. גודרד פיתח את הרעיון הבסיסי של משגר היורה רקטה מתוך צינור פתוח ללא רתע. את ההדגמה ביצע בזירת המבחן אברדין, תוך שימוש בשני עמודי תווים להחזקת המשגר, יומיים לפני שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה. חוקר נוסף מאוניברסיטת קלרק המשיך את עבודתו של גודרד, שהובילה לפיתוח כלי נשק שימושיים כמו הבזוקה בה השתמשו בחזית הקרבות במלחמת העולם השנייה.


גודרד היה חשדני כלפי אחרים ולעיתים קרובות עבד לבד, עובדה שהגבילה את ההשפעה של עבודתו. חוסר יכולתו להתחבר לאחרים הייתה תוצאה, ככל הנראה, של ביקורת קשה שהוא קיבל מהתקשורת וממדענים אחרים, שהטילו ספק באפשרות המעשית של מסע רקטי בחלל. לאחר אחד מניסויו ב-1929, עיתון מקומי בווסטר נשא את הכותרת "טיל ירח החמיץ את מטרתו ב-238,799.5 מיילים". הגדיל לעשות הניו יורק טיימס, שלעג לו וטען כי גודרד אינו מבין שהטיל אינו יכול לנוע בחלל כיוון שאין שם אוויר שאותו יוכל לדחוף כדי לשמור על החוק השלישי של ניוטון, וכי חסר לו "ידע שאותו חולקים מדי יום בבתי הספר התיכוניים" (טענה זו אינה נכונה; גזי הפליטה של הטיל מפעילים עליו את הכוח, ואין סתירה של חוקי ניוטון).


ברוזוול[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד עבר לרוזוול שבניו מקסיקו, ושם עבד כמעט לבדו לגמרי במשך שנים. אף על פי שהביא את עבודתו במדע הטילים לידיעת הצבא האמריקני, הוא נדחה, כשהצבא כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישום צבאי של טילים.


באופן אירוני, הייתה זו גרמניה הנאצית שהתעניינה במחקרו והבינה את הפונטנציאל הצבאי הגלום בטילים. ורנר פון בראון הסתמך על תוכניותיו של גודרד כשפיתח את טילי ה-V-2 במהלך מלחמת העולם השנייה. לפני שנת 1939, מדענים גרמנים אף עמדו בקשר עם גודרד באופן ישיר בקשר לבעיות טכניות. גודרד עמד במרכזו של מבצע ריגול של סוכנות הביון הגרמנית אבווהר. ניקולאוס ריטר כראש המבצעים האמריקנים של הסוכנות, גייס מקור שחדר למעגל סביב גודרד, והדליף תגליות לגרמנים.


לאחר שנדחתה הצעתו לפתח טילים בשביל הצבא, ויתר גודרד באופן זמני על תחומו המועדף כדי לעבוד על כלי טיס ניסיוני בעבור צי ארצות הברית. לאחר שהמלחמה נסתיימה, התאפשר לגודרד לבחון טילי V-2 שנתפסו, שרכיבים רבים בהם הכיר. למרות זאת, גודרד לא שב לתכנן עוד טילים בעצמו.


גודרד סבל מסרטן הגרון, ומת ב-10 באוגוסט 1945 בבולטימור שבמרילנד. הוא נקבר בבית קברות בעיר מולדתו, ווסטר.


ב-17 ביולי 1969, יום לאחר שיגור החללית אפולו 11, פרסם הניו יורק טיימס ידיעת "תיקון", בה התנצל העיתון על הלעג ב-1920.


גודרד רשם 214 פטנטים על עבודתו. על שמו קרויים מוסדות ואתרים שונים:

ב-1 במאי 1959 נוסד מרכז טיסות החלל גודרד, הסמוך לוושינגטון די. סי. במרכז מעבדות מחקר של נאס"א, המרכז הראשון מסוגו.
מכתש גודרד על הירח.
ספריית גודרד באוניברסיטת קלרק.
ספקטרוגרף בעל רזולוציה גבוהה על שם גודרד בטלסקופ החלל האבל.

מדיה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה

 תמונות ומדיה בוויקישיתוף: רוברט גודרד

סרטון קצר על השיגורים של גודרד ואירועים נוספים בחייו (7.12MB)קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

 
מסין העתיקה למאדים ולעזה - היסטוריה קצרה של רקטות וטילים בתאריך 13 ביולי 2014, בארכיון האינטרנט, המאור הקטן, איתי נבו, אתר רשת ב'.
ליהי גבור, ‏מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 באוקטובר 2016
בקרת זהויות | WorldCatVIAF: 37805238LCCN: n50033619ISNI: 0000 0000 8117 2971GND: 122645936SUDOC: 112699626BNF: cb128055879 (data)MGP: 84656
קטגוריות: 
מהנדסים אמריקאים
ממציאים אמריקאים
מהנדסי אווירונאוטיקה
מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס
חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה
נפטרים ב-1945

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון
שיחה
תרומות
יצירת חשבון
דיווח על טעות
כניסה לחשבון
ערך
שיחה
קריאה
עריכת קוד מקור
עריכה
גרסאות קודמות
חיפוש


עמוד ראשי
ברוכים הבאים
שינויים אחרונים
ערכים מומלצים
דיווח על טעות
פורטלים
ערך אקראי
תרומה לוויקיפדיה

טיפ
אם חיפשתם ערך ולא מצאתם את המידע שחיפשתם, השאירו שאלה בדף הכה את המומחה וחכו בסבלנות לתשובה.

קהילה
שער הקהילה
עזרה
ייעוץ
מזנון
כיכר העיר
חדשות
לוח מודעות
יצירת קשר
ספר אורחים

כלים
דפים המקושרים לכאן
שינויים בדפים המקושרים
דפים מיוחדים
קישור קבוע
מידע על הדף
פריט ויקינתונים
ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא
יצירת ספר
הורדה כ־PDF
גרסה להדפסה

במיזמים אחרים
ויקישיתוף


דף זה בשפות אחרות
English
العربية
Hrvatski
Magyar
മലയാളം
Polski
Română
Русский
中文
עוד 45
עריכת הקישורים
דף זה נערך לאחרונה ב־17:19, 11 במאי 2018.
הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים. 
אייל
 אייל
 
 גודרד נולד
 אייל
אייל

גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.

נעם
נעם
 
רוברט גודרד


רוברט גודרד
Robert Goddard


לידה | 5 באוקטובר 1882
ווסטר, ארצות הברית 


פטירה | 10 באוגוסט 1945 (בגיל 62)
בולטימור, ארצות הברית 


מקצוע | מהנדס
ארצות מגורים | ארצות הברית
פרסים והנצחה | מרכז טיסות החלל גודרד
מדליית הזהב של הקונגרס
המצאות עיקריות
מחלוצי מדע הטילים המודרני. גודרד הוציא 214 פטנטים על עבודתו.

גודרד ליד טיל הדלק הנוזלי הראשון, 16 במרץ 1926

גודרד על בול דואר אוויר אמריקנירוברט הצ'ינגס גודרד (באנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע הטילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.תוכן עניינים [הסתרה] 
1 תחילת דרכו
2 ברוזוול
3 מדיה
4 קישורים חיצוניים

תחילת דרכו[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.


ב-16 במרץ 1926 שיגר גודרד את טיל הדלק הנוזלי הראשון, באוברון שבמסצ'וסטס. רישום האירוע ביומנו נודע בלשון הלאקונית: "הטיסה הראשונה עם רקטהשמשתמשת בהנעת דלק נוזלי בוצעה אתמול בחווה של דודה אפי." הרקטה, שכונתה "נל", הייתה בערך בגודל של זרוע אדם, עלתה לגובה של 12.55 מטרים בלבד בטיסה שארכה 2.5 שניות והסתיימה בהתרסקות בשדה, אולם היא היוותה הוכחה חשובה לכך שהנעת טיל בדלק נוזלי אפשרית.


לא כל עבודתו המוקדמת של גודרד כוונה לכיוון טיול בחלל. גודרד פיתח את הרעיון הבסיסי של משגר היורה רקטה מתוך צינור פתוח ללא רתע. את ההדגמה ביצע בזירת המבחן אברדין, תוך שימוש בשני עמודי תווים להחזקת המשגר, יומיים לפני שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה. חוקר נוסף מאוניברסיטת קלרק המשיך את עבודתו של גודרד, שהובילה לפיתוח כלי נשק שימושיים כמו הבזוקה בה השתמשו בחזית הקרבות במלחמת העולם השנייה.


גודרד היה חשדני כלפי אחרים ולעיתים קרובות עבד לבד, עובדה שהגבילה את ההשפעה של עבודתו. חוסר יכולתו להתחבר לאחרים הייתה תוצאה, ככל הנראה, של ביקורת קשה שהוא קיבל מהתקשורת וממדענים אחרים, שהטילו ספק באפשרות המעשית של מסע רקטי בחלל. לאחר אחד מניסויו ב-1929, עיתון מקומי בווסטר נשא את הכותרת "טיל ירח החמיץ את מטרתו ב-238,799.5 מיילים". הגדיל לעשות הניו יורק טיימס, שלעג לו וטען כי גודרד אינו מבין שהטיל אינו יכול לנוע בחלל כיוון שאין שם אוויר שאותו יוכל לדחוף כדי לשמור על החוק השלישי של ניוטון, וכי חסר לו "ידע שאותו חולקים מדי יום בבתי הספר התיכוניים" (טענה זו אינה נכונה; גזי הפליטה של הטיל מפעילים עליו את הכוח, ואין סתירה של חוקי ניוטון).


ברוזוול[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד עבר לרוזוול שבניו מקסיקו, ושם עבד כמעט לבדו לגמרי במשך שנים. אף על פי שהביא את עבודתו במדע הטילים לידיעת הצבא האמריקני, הוא נדחה, כשהצבא כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישום צבאי של טילים.


באופן אירוני, הייתה זו גרמניה הנאצית שהתעניינה במחקרו והבינה את הפונטנציאל הצבאי הגלום בטילים. ורנר פון בראון הסתמך על תוכניותיו של גודרד כשפיתח את טילי ה-V-2 במהלך מלחמת העולם השנייה. לפני שנת 1939, מדענים גרמנים אף עמדו בקשר עם גודרד באופן ישיר בקשר לבעיות טכניות. גודרד עמד במרכזו של מבצע ריגול של סוכנות הביון הגרמנית אבווהר. ניקולאוס ריטר כראש המבצעים האמריקנים של הסוכנות, גייס מקור שחדר למעגל סביב גודרד, והדליף תגליות לגרמנים.


לאחר שנדחתה הצעתו לפתח טילים בשביל הצבא, ויתר גודרד באופן זמני על תחומו המועדף כדי לעבוד על כלי טיס ניסיוני בעבור צי ארצות הברית. לאחר שהמלחמה נסתיימה, התאפשר לגודרד לבחון טילי V-2 שנתפסו, שרכיבים רבים בהם הכיר. למרות זאת, גודרד לא שב לתכנן עוד טילים בעצמו.


גודרד סבל מסרטן הגרון, ומת ב-10 באוגוסט 1945 בבולטימור שבמרילנד. הוא נקבר בבית קברות בעיר מולדתו, ווסטר.


ב-17 ביולי 1969, יום לאחר שיגור החללית אפולו 11, פרסם הניו יורק טיימס ידיעת "תיקון", בה התנצל העיתון על הלעג ב-1920.


גודרד רשם 214 פטנטים על עבודתו. על שמו קרויים מוסדות ואתרים שונים:

ב-1 במאי 1959 נוסד מרכז טיסות החלל גודרד, הסמוך לוושינגטון די. סי. במרכז מעבדות מחקר של נאס"א, המרכז הראשון מסוגו.
מכתש גודרד על הירח.
ספריית גודרד באוניברסיטת קלרק.
ספקטרוגרף בעל רזולוציה גבוהה על שם גודרד בטלסקופ החלל האבל.

מדיה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה

 תמונות ומדיה בוויקישיתוף: רוברט גודרד

סרטון קצר על השיגורים של גודרד ואירועים נוספים בחייו (7.12MB)קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

 מסין העתיקה למאדים ולעזה - היסטוריה קצרה של רקטות וטילים בתאריך 13 ביולי 2014, בארכיון האינטרנט, המאור הקטן, איתי נבו, אתר רשת ב'.
ליהי גבור, ‏מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 באוקטובר 2016
בקרת זהויות | WorldCatVIAF: 37805238LCCN: n50033619ISNI: 0000 0000 8117 2971GND: 122645936SUDOC: 112699626BNF: cb128055879 (data)MGP: 84656
קטגוריות: 
מהנדסים אמריקאים
ממציאים אמריקאים
מהנדסי אווירונאוטיקה
מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס
חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה
נפטרים ב-1945

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון
שיחה
תרומות
יצירת חשבון
דיווח על טעות
כניסה לחשבון
ערך
שיחה
קריאה
עריכת קוד מקור
עריכה
גרסאות קודמות
חיפוש


עמוד ראשי
ברוכים הבאים
שינויים אחרונים
ערכים מומלצים
דיווח על טעות
פורטלים
ערך אקראי
תרומה לוויקיפדיה

טיפ
אם חיפשתם ערך ולא מצאתם את המידע שחיפשתם, השאירו שאלה בדף הכה את המומחה וחכו בסבלנות לתשובה.

קהילה
שער הקהילה
עזרה
ייעוץ
מזנון
כיכר העיר
חדשות
לוח מודעות
יצירת קשר
ספר אורחים

כלים
דפים המקושרים לכאן
שינויים בדפים המקושרים
דפים מיוחדים
קישור קבוע
מידע על הדף
פריט ויקינתונים
ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא
יצירת ספר
הורדה כ־PDF
גרסה להדפסה

במיזמים אחרים
ויקישיתוף


דף זה בשפות אחרות
English
العربية
Hrvatski
Magyar
മലയാളം
Polski
Română
Русский
中文
עוד 45
עריכת הקישורים
דף זה נערך לאחרונה ב־17:19, 11 במאי 2018.
הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים. 
שלום
שלום

שששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששש
📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

无内容
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
For more information and stills gallery, please turn to: www.erikwernquist.com/wanderers For youtube version, please turn here: https://www.youtube.com/watch?v=YH3c1QZzRK4 ----- UPDATE: For anyone interested I have made a clip with a few discarded scenes from this film, which can be seen here: https://vimeo.com/132183031 ----- Wanderers is a vision of humanity's expansion into the Solar System, based on scientific ideas and concepts of what our future in space might look like, if it ever happens.
vimeo
Empty
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
מכון דוידסון לחינוך מדעי
Vide
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט הצ'ינגס גודרד (ב אנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע ה טילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.
wikipedia
Vacío
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
הארץ
 add
שלום
שלום
ב 
📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

无内容
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
For more information and stills gallery, please turn to: www.erikwernquist.com/wanderers For youtube version, please turn here: https://www.youtube.com/watch?v=YH3c1QZzRK4 ----- UPDATE: For anyone interested I have made a clip with a few discarded scenes from this film, which can be seen here: https://vimeo.com/132183031 ----- Wanderers is a vision of humanity's expansion into the Solar System, based on scientific ideas and concepts of what our future in space might look like, if it ever happens.
vimeo
Empty
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
מכון דוידסון לחינוך מדעי
Vide
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט הצ'ינגס גודרד (ב אנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע ה טילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.
wikipedia
Vacío
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
הארץ
 add

# data[].attributes.headline
אייל
אייל

גודרד נולד 

# data[].attributes.body
אייל
אייל

גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.

נעם
נעם
 
רוברט גודרד


רוברט גודרד
Robert Goddard


לידה | 5 באוקטובר 1882
ווסטר, ארצות הברית 


פטירה | 10 באוגוסט 1945 (בגיל 62)
בולטימור, ארצות הברית 


מקצוע | מהנדס
ארצות מגורים | ארצות הברית
פרסים והנצחה | מרכז טיסות החלל גודרד
מדליית הזהב של הקונגרס
המצאות עיקריות
מחלוצי מדע הטילים המודרני. גודרד הוציא 214 פטנטים על עבודתו.

גודרד ליד טיל הדלק הנוזלי הראשון, 16 במרץ 1926

גודרד על בול דואר אוויר אמריקנירוברט הצ'ינגס גודרד (באנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע הטילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.תוכן עניינים [הסתרה] 
1 תחילת דרכו
2 ברוזוול
3 מדיה
4 קישורים חיצוניים

תחילת דרכו[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד נולד בווסטר שבמסצ'וסטס. הוא החל להתעניין במדעי החלל כשהיה בן 16, כאשר קרא את ספר המדע הבדיוני הקלאסי מלחמת העולמות של ה. ג' ולס. לפי עדותו, הוא החליט להקדיש את חייו לבנייה של טילים ב-19 באוקטובר 1899. בעת שטיפס על עץ כדי לחתוך ענפים מתים, הוא דמיין את מה שתיאר לאחר מכן "עד כמה נהדר יהיה ליצור התקן כלשהו, שתהיה לו האפשרות להתרומם אל המאדים, ואיך זה יראה במידה קטנה, אם זה ישלח מהאדמה לרגלי".


לאחר שסיים תואר ראשון מהמכון הפוליטכני ווסטר בשנת 1908, היה לחבר האקדמיה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק, וקיבל תואר שני ב-1910 ודוקטורט ב-1911. בשנת 1914 תכנן גודרד מנועי טילים, בסיוע כספי מהסמית'סוניאן. ב-1919 כתב על דרכים להגעת האדם לירח.


ב-16 במרץ 1926 שיגר גודרד את טיל הדלק הנוזלי הראשון, באוברון שבמסצ'וסטס. רישום האירוע ביומנו נודע בלשון הלאקונית: "הטיסה הראשונה עם רקטהשמשתמשת בהנעת דלק נוזלי בוצעה אתמול בחווה של דודה אפי." הרקטה, שכונתה "נל", הייתה בערך בגודל של זרוע אדם, עלתה לגובה של 12.55 מטרים בלבד בטיסה שארכה 2.5 שניות והסתיימה בהתרסקות בשדה, אולם היא היוותה הוכחה חשובה לכך שהנעת טיל בדלק נוזלי אפשרית.


לא כל עבודתו המוקדמת של גודרד כוונה לכיוון טיול בחלל. גודרד פיתח את הרעיון הבסיסי של משגר היורה רקטה מתוך צינור פתוח ללא רתע. את ההדגמה ביצע בזירת המבחן אברדין, תוך שימוש בשני עמודי תווים להחזקת המשגר, יומיים לפני שביתת הנשק שסיימה את מלחמת העולם הראשונה. חוקר נוסף מאוניברסיטת קלרק המשיך את עבודתו של גודרד, שהובילה לפיתוח כלי נשק שימושיים כמו הבזוקה בה השתמשו בחזית הקרבות במלחמת העולם השנייה.


גודרד היה חשדני כלפי אחרים ולעיתים קרובות עבד לבד, עובדה שהגבילה את ההשפעה של עבודתו. חוסר יכולתו להתחבר לאחרים הייתה תוצאה, ככל הנראה, של ביקורת קשה שהוא קיבל מהתקשורת וממדענים אחרים, שהטילו ספק באפשרות המעשית של מסע רקטי בחלל. לאחר אחד מניסויו ב-1929, עיתון מקומי בווסטר נשא את הכותרת "טיל ירח החמיץ את מטרתו ב-238,799.5 מיילים". הגדיל לעשות הניו יורק טיימס, שלעג לו וטען כי גודרד אינו מבין שהטיל אינו יכול לנוע בחלל כיוון שאין שם אוויר שאותו יוכל לדחוף כדי לשמור על החוק השלישי של ניוטון, וכי חסר לו "ידע שאותו חולקים מדי יום בבתי הספר התיכוניים" (טענה זו אינה נכונה; גזי הפליטה של הטיל מפעילים עליו את הכוח, ואין סתירה של חוקי ניוטון).


ברוזוול[עריכת קוד מקור | עריכה]


גודרד עבר לרוזוול שבניו מקסיקו, ושם עבד כמעט לבדו לגמרי במשך שנים. אף על פי שהביא את עבודתו במדע הטילים לידיעת הצבא האמריקני, הוא נדחה, כשהצבא כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישום צבאי של טילים.


באופן אירוני, הייתה זו גרמניה הנאצית שהתעניינה במחקרו והבינה את הפונטנציאל הצבאי הגלום בטילים. ורנר פון בראון הסתמך על תוכניותיו של גודרד כשפיתח את טילי ה-V-2 במהלך מלחמת העולם השנייה. לפני שנת 1939, מדענים גרמנים אף עמדו בקשר עם גודרד באופן ישיר בקשר לבעיות טכניות. גודרד עמד במרכזו של מבצע ריגול של סוכנות הביון הגרמנית אבווהר. ניקולאוס ריטר כראש המבצעים האמריקנים של הסוכנות, גייס מקור שחדר למעגל סביב גודרד, והדליף תגליות לגרמנים.


לאחר שנדחתה הצעתו לפתח טילים בשביל הצבא, ויתר גודרד באופן זמני על תחומו המועדף כדי לעבוד על כלי טיס ניסיוני בעבור צי ארצות הברית. לאחר שהמלחמה נסתיימה, התאפשר לגודרד לבחון טילי V-2 שנתפסו, שרכיבים רבים בהם הכיר. למרות זאת, גודרד לא שב לתכנן עוד טילים בעצמו.


גודרד סבל מסרטן הגרון, ומת ב-10 באוגוסט 1945 בבולטימור שבמרילנד. הוא נקבר בבית קברות בעיר מולדתו, ווסטר.


ב-17 ביולי 1969, יום לאחר שיגור החללית אפולו 11, פרסם הניו יורק טיימס ידיעת "תיקון", בה התנצל העיתון על הלעג ב-1920.


גודרד רשם 214 פטנטים על עבודתו. על שמו קרויים מוסדות ואתרים שונים:

ב-1 במאי 1959 נוסד מרכז טיסות החלל גודרד, הסמוך לוושינגטון די. סי. במרכז מעבדות מחקר של נאס"א, המרכז הראשון מסוגו.
מכתש גודרד על הירח.
ספריית גודרד באוניברסיטת קלרק.
ספקטרוגרף בעל רזולוציה גבוהה על שם גודרד בטלסקופ החלל האבל.

מדיה[עריכת קוד מקור | עריכה]

מיזמי קרן ויקימדיה

 תמונות ומדיה בוויקישיתוף: רוברט גודרד

סרטון קצר על השיגורים של גודרד ואירועים נוספים בחייו (7.12MB)קישורים חיצוניים[עריכת קוד מקור | עריכה]

 מסין העתיקה למאדים ולעזה - היסטוריה קצרה של רקטות וטילים בתאריך 13 ביולי 2014, בארכיון האינטרנט, המאור הקטן, איתי נבו, אתר רשת ב'.
ליהי גבור, ‏מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 5 באוקטובר 2016
בקרת זהויות | WorldCatVIAF: 37805238LCCN: n50033619ISNI: 0000 0000 8117 2971GND: 122645936SUDOC: 112699626BNF: cb128055879 (data)MGP: 84656
קטגוריות: 
מהנדסים אמריקאים
ממציאים אמריקאים
מהנדסי אווירונאוטיקה
מעוטרי מדליית הזהב של הקונגרס
חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה
נפטרים ב-1945

משובים קודמיםמשוב על הערך

תפריט ניווט

לא בחשבון
שיחה
תרומות
יצירת חשבון
דיווח על טעות
כניסה לחשבון
ערך
שיחה
קריאה
עריכת קוד מקור
עריכה
גרסאות קודמות
חיפוש


עמוד ראשי
ברוכים הבאים
שינויים אחרונים
ערכים מומלצים
דיווח על טעות
פורטלים
ערך אקראי
תרומה לוויקיפדיה

טיפ
אם חיפשתם ערך ולא מצאתם את המידע שחיפשתם, השאירו שאלה בדף הכה את המומחה וחכו בסבלנות לתשובה.

קהילה
שער הקהילה
עזרה
ייעוץ
מזנון
כיכר העיר
חדשות
לוח מודעות
יצירת קשר
ספר אורחים

כלים
דפים המקושרים לכאן
שינויים בדפים המקושרים
דפים מיוחדים
קישור קבוע
מידע על הדף
פריט ויקינתונים
ציטוט דף זה

הדפסה/ייצוא
יצירת ספר
הורדה כ־PDF
גרסה להדפסה

במיזמים אחרים
ויקישיתוף


דף זה בשפות אחרות
English
العربية
Hrvatski
Magyar
മലയാളം
Polski
Română
Русский
中文
עוד 45
עריכת הקישורים
דף זה נערך לאחרונה ב־17:19, 11 במאי 2018.
הטקסט מוגש בכפוף לרישיון Creative Commons ייחוס-שיתוף זהה 3.0; ייתכן שישנם תנאים נוספים. ר' את תנאי השימוש לפרטים. 
שלום
שלום

שששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששששש
📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

📎 Photo

无内容
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
Wanderers - a short film by Erik Wernquist
For more information and stills gallery, please turn to: www.erikwernquist.com/wanderers For youtube version, please turn here: https://www.youtube.com/watch?v=YH3c1QZzRK4 ----- UPDATE: For anyone interested I have made a clip with a few discarded scenes from this film, which can be seen here: https://vimeo.com/132183031 ----- Wanderers is a vision of humanity's expansion into the Solar System, based on scientific ideas and concepts of what our future in space might look like, if it ever happens.
vimeo
Empty
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
מכון דוידסון לחינוך מדעי
Vide
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט גודרד - ויקיפדיה
רוברט הצ'ינגס גודרד (ב אנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע ה טילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.
wikipedia
Vacío
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.
הארץ
 add

# data[].attributes.body
ב

# data[].attributes.attachment_link.title
Wanderers - a short film by Erik Wernquist

# data[].attributes.attachment_link.description
For more information and stills gallery, please turn to: www.erikwernquist.com/wanderers
For youtube version, please turn here: https://www.youtube.com/watch?v=YH3c1QZzRK4
-----
UPDATE: For anyone interested I have made a clip with a few discarded scenes from this film, which can be seen here: https://vimeo.com/132183031
-----
Wanderers is a vision of humanity's expansion into the Solar System, based on scientific ideas and concepts of what our future in space might look like, if it ever happens. The locations depicted in the film are digital recreations of actual places in the Solar System, built from real photos and map data where available.
Without any apparent story, other than what you may fill in by yourself, the idea of the film is primarily to show a glimpse of the fantastic and beautiful nature that surrounds us on our neighboring worlds - and above all, how it might appear to us if we were there.

As some may notice I have borrowed ideas and concepts from science fiction authors such as Kim Stanley Robinson and Arthur C. Clarke, just to name a few. And visually, I of course owe many tips of my hat to painter Chesley Bonestell - the legendary master of space art.

More directly, with kind permission from Ann Druyan I have also borrowed the voice of astronomer and author Carl Sagan to narrate the film. The audio I used are excerpts from his own reading of his book 'Pale Blue Dot: A Vision of the Human Future in Space' (1994, Random House, http://www.penguinrandomhouse.com/books/159735/pale-blue-dot-by-carl-sagan/) - needless to say, a huge inspiration for this film. 
-----
CREDITS:
VISUALS BY - Erik Wernquist - erik@erikwernquist.com
MUSIC BY - Cristian Sandquist - cristiansandquist@mac.com
WRITTEN AND NARRATED BY - Carl Sagan - from his book 'Pale Blue Dot' http://www.penguinrandomhouse.com/books/159735/pale-blue-dot-by-carl-sagan/, courtesy of Ann Druyan, copyright by Democritus Properties, LLC, with all rights reserved 
COLOR GRADE BY - Caj Müller/Beckholmen Film - caj@beckholmenfilm.se
LIVE ACTION PHOTOGRAPHY BY - Mikael Hall/Vidiotism - mikael@vidiotism.com
LIVE ACTION PERFORMANCE BY - Anna Nerman, Camilla Hammarström, Hanna Mellin
VOCALIST - Nina Fylkegård - nina@ladystardust.se
THANK YOU - Johan Persson, Calle Herdenberg, Micke Lindgren, Satrio J. Studt, Tomas Axelsson, Christian Lundqvist, Micke Lindell, Sigfrid Söderberg, Fredrik Strage, Johan Antoni, Henrik Johansson, Michael Uvnäs, Hanna Mellin

THIS FILM WAS MADE WITH USE OF PHOTOS AND TEXTURES FROM:
NASA/JPL, NASA/CICLOPS, NASA/Goddard Space Flight Center Scientific Visualization Studio, ESA, John Van Vliet, Björn Jonsson (and many others, of which I unfortunately do not know the names)

SUBTITLES & TRANSLATIONS PROVIDED BY - Victor Terrón (English, Spanish), Titus Ou (Traditional Chinese), John Walter (French), Shinwoo Jeon (Korean), Yoav Landsman & Ehud Maimon (Hebrew), Miguel Andrade (Brazilian Portuguese), Rik Delaet (Dutch), Mate Sršen (Croatian).

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
מכון דוידסון לחינוך מדעי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
134 שנים להולדתו של רוברט גודרד, אבי מדע הטילים, שהעולם לא לקח ברצינות בחייו

ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.

גודרד נולד ב-5 באוקטובר 1882 בעיירה ווסטר במסצ'וסטס שבארצות הברית. מגיל צעיר הוא ניחן בחוש טכני: הוא נהג לצפות בציפורים עפות ונהנה לצפות בשמיים בטלסקופ של אביו, ערך ניסויים ביתיים ואף כמעט פוצץ את בית הוריו במהלכם. אביו עודד אותו להתעניין במדע וקנה לו טלסקופ, מיקרוסקופ ומינוי לכתב העת Scientific American.

עוד בנעוריו נמשך גודרד במיוחד לתעופה, בתחילה דרך עפיפונים ואז בבלונים. כבר אז הקפיד לתעד היטב את עבודתו, מיומנות שתשרת אותו בהמשך הקריירה שלו. מגיל צעיר החלל ריתק אותו, ולאחר שקרא את "מלחמת העולמות" של סופר המדע הבדיוני של ה"ג ולס, עניינו בחלל גדל לאין שיעור.

בגיל 17 אירעה אחת החוויות המכוננות בחייו. כך הוא תיאר אותה ביומנו: "טיפסתי על עץ דובדבן גבוה בחלק האחורי של האסם... וכשהבטתי אל השדות במזרח דמיינתי כמה נפלא יהיה לייצר מתקן שיאפשר להגיע למאדים, ואיך ייראה הכל בקנה מידה קטן, אם המתקן ימריא מהאחו שלמרגלותיי". מאז הוא חגג כל שנה את יום ההולדת של השראתו הגדולה.

הצעדים הראשונים

גודרד היה נער צנום וחולני, ובשל מצבו הבריאותי הרבה להיעדר מבית הספר. אחרי סיום לימודיו התיכוניים, החל ללמוד במכון הפוליטכני של ווסטר. בשנתו השלישית ללימודים פרסם מאמר על ייצוב מטוסים אוטומטי בכתב העת של ילדותו, Scientific American . ארבע שנים לאחר מכן השלים תואר ראשון בפיזיקה, והמשיך לתואר שני באוניברסיטת קלרק.

כבר במהלך התואר השני שלו כתב גודרד על האפשרות לייצר טילים מבוססי דלק נוזלי, בניגוד לדלק המוצק שבו השתמשו אז, ושיער שכך יוכלו להכפיל את יעילותם. ב-1910 המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון, אך כעבור שלוש שנים חלה בשחפת ונאלץ לקטוע את לימודיו. הוא שב לעיר הולדתו כדי לנוח ולהחלים. כשהשתפר מצבו הבריאותי, הוא הרשה לעצמו לבלות שעה ביום בעבודה על כתביו מפרינסטון. בתקופה הזו הוא תיעד את ממצאיו ורעיונותיו והחל להגיש עליהם בקשות לפטנטים.

מתיאוריה ליישום

ב-1914 החל לעבוד כעמית מחקר במשרה חלקית באוניברסיטת קלרק, שם קידם את מחקרו בנושא טילים. ב-1915 הוא הראה שטילים מבוססי דלק מוצק הופכים רק שני אחוז מהדלק לדחף ופיתח שיטה ששיפרה את יעילות הטילים ל-63 אחוז. הניסויים פורצי הדרך שלו והתוו את הדרך לפיתוחם של טילים שיהיה אפשר לשגר לחלל.

בינתיים עלויות הניסויים שערך התחילו להעיק על כיסו של גודרד, והוא חיפש מימון לעבודתו. מוסד הסמית'סוניאן נענה לבקשתו והעניק לו 5000 דולר. יחד עם תקציב נוסף מהאוניברסיטה הוא היה מסוגל להמשיך בניסוייו.

ב-1917, כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, גודרד הציע לצבא ולצי האמריקאיים את עזרתו, אך הם לא התעניינו בטילים. גורמים פרטיים בתעשיית הנשק דווקא הציעו לו שיתופי פעולה, אך הוא חשש שינכסו לעצמם את עבודתו וסירב. בסופו של דבר הוא עבד דווקא עם חיל הקשר של צבא ארצות הברית.

גודרד פיתח עבור הצבא מתקן מבוסס צינור ששיגר טילים כנשק עבור חיל הרגלים. המשגר הזה היה הבסיס לפיתוח מטול הרקטות נגד טנקים "בזוקה" כעבור שנים רבות. אחרי המלחמה המשיך גודרד לייעץ לממשלת ארצות הברית עד 1923, ובמקביל חזר לפתח טילים מבוססי דלק וחמצן נוזליים.

חייל בודד. גודרד מסיע את אחד הטילים שלו לאתר השיגור, ככל הנראה ב-1930 | צילום: Science Photo Library

מול הביקורת

ב-1919 החלו הממונים עליו ללחוץ על גודרד לפרסם את עבודתו, למרות טענתו שקביעותיו עדיין אינן מבוססות מספיק. בסוף אותה שנה פרסם הסמית'סוניאן את עבודתו של גודרד תחת הכותרת "שיטה להגיע לגבהים קיצוניים". בדו"ח תיאר גודרד תיאוריות מתמטיות של תעופת טילים והציג את ניסוייו בטילים מבוססי דלק מוצק, ואת הפוטנציאל של תעופה אל האטמוספירה של כדור הארץ ומעבר לה. המאמר עורר ביקורת רבה בעיתונות, שהציגה את רעיונותיו לשגר טיל אל מעבר לאטמוספירה כמוגזמים ומגוחכים, וייחסו לו כוונות ואמירות שכלל לא הזכיר במאמרו. הניו יורק טיימס הגדיל לעשות, ואף טען בכתבה שגודרד פירש באופן מוטעה את חוקי ניוטון שעליהם התבסס במשוואותיו, ושהוא כשל בהבנת פיזיקה תיכונית.

הלעג המשיך גם ב-1924, כשגודרד פרסם מאמר תחת הכותרת "כיצד טיל המהירות שלי יוכל להניע את עצמו ברִיק", שבו תיאר את הפיזיקה שמאחורי תנועה בוואקום ואת הניסויים שבאמצעותם אישש את התיאוריות שלו. ושוב, למרות כל מאמציו, הוא לא הובן וזכה לקיתונות של בוז ולעג, גם מהעולם המדעי וגם מהתקשורת. כתוצאה מכך הוא עבד בשנים הבאות בעיקר לבדו, לא זכה עוד למקורות מימון ממשלתיים, והפך יותר ויותר חשדן.

בינתיים נשא גודרד לאישה את אסתר קיסק, שעבדה כמזכירה במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק. בחייהם המשותפים היא התלוותה אליו לשיגורים, צילמה את עבודתו וסייעה לו בניסוייו, בכתיבה, ובהנהלת חשבונות.

ב-1926 הוא שיגר בהצלחה את הרקטה הראשונה המבוססת על דלק הנוזלי. תיאור המאורע ביומנו היה צנוע ותמציתי, חסר פרופורציות לגודל ההישג: "בדקתי את הרקטה ב-14:30. היא התרוממה לגובה 12.5 מטרים ונחתה במרחק 56 מטרים תוך 2.5 שניות, לאחר שחציה התחתון והנחיר נשרפו. לקחתי את השיירים למעבדה". הפארק במסצ׳וסטס שממנו שוגרה הרקטה קרוי היום על שמו, "אתר שיגור הרקטה של גודרד".

ב-1929, לאחר שיגור מוצלח נוסף, שוב עלה גודרד לכותרות, וכך שמע על עבודתו הטייס הנודע צ'רלס לינדברג, שרק שנתיים קודם לכן היה הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי בטיסה ישירה. פגישתם הולידה שיתוף פעולה שיימשך עד סוף חייו של גודרד. לינדברג ניצל את פרסומו כדי לגייס מקורות מימון להמשך מחקריו של גודרד. לאחר סירובים רבים, הוא אכן הצליח לקבל מאה אלף דולר ממשפחת גוגנהיים האמידה.

גודרד עבר לרוזוול בניו מקסיקו, ושם התרכז בפיתוח טילים ובנה את הטיל L-13 שהצליח להמריא לגובה של 2.7 קילומטר. באותו עשור הוא פיתח את עקרונות הטילים כפי שאנו מכירים אותם היום: הוא החל להתנסות בשילוב גירוסקופ בטילים, שנתן מידע על זווית הטיל ביחס לקרקע והיה חלק חשוב ממערכת ההנחיה. הוא גם בנה את הטיל הראשון שהורכב מתאי בעירה מרובים, שמטרתם הייתה להגדיל דחף מבלי להגדיל את הגודל של כל תא.

למרות שפיתוחיו של גודרד באותה העת כיסו את כל ההיבטים המעשיים של תעופת ושיגור טילים, מחקריו על האטמוספירה והחלל לא קיבלו תמיכה או מימון. הצבא האמריקני כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישומים הצבאיים של טילים. ההתעלמות הגיעה גם מאנשי המקצוע, וכשגודרד ניסה לגייס לצוות שלו מהנדס מהמכון הטכנולוגי של מסצ׳וסטס (MIT), איש לא היה מעוניין להצטרף אליו.

מי שהיטיבו לזהות את הפוטנציאל בעבודתו של גודרד היו דווקא הגרמנים: פיתוחיו נלמדו בקפדנות, והוא זכה להתעניינות רבה ממדענים גרמנים בנוגע לפיתוח טילים. הם פנו אליו רבות בבקשת עצה ותחילה הוא סייע להם. אך כשהחלו רוחות המלחמה לנשב מכיוונה של גרמניה, סירב גודרד לשתף עמם פעולה.

במהלך שנות ה-30, עקבו מרגלים מטעם גרמניה וגם מטעם ברית המועצות אחר התקדמותו ותגליותיו של גודרד. לעיתים הם הצליחו לגנוב מכתבים ששלח ובהם פירוט של ניסוייו.

הוא ניסה להתריע באזני גורמים בארה"ב על העניין הגובר של הגרמנים בפיתוח טילים, אך לא לקחו את אזהרותיו ברצינות.

טילים פורצי דרך. גודרד (משמאל) וצוותו במעבדת הפיתוח בניו מקסיקו | צילום: Science Photo Library

ושוב, רוחות מלחמה

ב-1940, ערב כניסתה של ארה״ב למלחמת העולם השנייה, פנו לינדברג, משפחת גוגנהיים, מוסד הסמית׳סוניאן וגודרד עצמו לצבא ולצי האמריקאים והציעו את שירותיהם. בתחילה לא היה שום עניין בעבודתו. לאחר שנתיים תיווך קצין צי אמריקאי בין הצי לגודרד, וארגן שהוא יעבוד על פיתוח טילים שיסייעו להמראה של מטוסים שנשאו מטען כבד.

על גודרד היה לעבור לתחנת ניסויי ההנדסה באנאפוליס שבמרילנד, אך אשתו חששה שמזג האוויר שם לא ייטיב עם בריאותו. למרות זאת בני הזוג נסעו צפונה וגודרד פיתח בהצלחה מרובה את המתקן שהצי הזמין, וביצועיו אף חרגו מהדרישות המקוריות. העיצוב היה חיוני לפיתוחו של מנוע הדחף של מטוס המחקר X-2 סטארבאסטר, שטס לראשונה ב-1955.

ב-1945 התבקש גודרד לבחון טיל V-2 שהצבא האמריקאי תפס טרם שיגורו. ה- V-2 היה הטיל הבליסטי הראשון בעולם, וגרמניה השתמשה בו תדיר נגד בריטניה ובלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. גודרד היה משוכנע שהגרמנים גנבו את עבודתו: למרות הבדלים קלים בעיצוב, העקרונות בבסיסו של הטיל היו זהים לעבודתו של גודרד מלפני עשור. ורנר פון בראון (Von Braun), המדען שהוביל את חזית פיתוח הטילים של גרמניה במלחמת העולם השנייה, אמר שנים לאחר מכן שעבודתו של גודרד סללה את הדרך לבנייתם של טילים מודרניים, ושניסוייו עם דלק נוזלי חסכו לגרמניה שנים רבות של עבודה, כך שיכלו להתרכז בשכלול טכני של ה-V-2.

לעבודתו של גודרד היה כנראה גם חלק בהבאת מלחמת העולם השנייה לסופה. כשנעלם לעבוד במרילנד עם הצי האמריקאי, חששו הגרמנים שהוא מתקדם בפיתוחם של טילים מבוססי דלק נוזלי ושכנעו את היטלר להקצות משאבים אדירים לפיתוח הטילים שלהם, כדי לשמור על היתרון האיכותי. אם המשאבים הללו היו מופנים לפיתוחים אחרים, אפשר שהמלחמה הייתה מתארכת עוד.

כפי שחששה אשתו, עם המעבר למרילנד אכן החלה בריאותו של גודרד להידרדר, וב-1945 אובחן אצלו סרטן הגרון. הוא המשיך לעבוד עד מותו באוגוסט של אותה השנה ונקבר בעיר הולדתו, ווסטר.

המורשת

על שמו של גודרד רשומים 214 פטנטים, מהם 131 שהתקבלו אחרי מותו כשאשתו הגישה בקשות עבורם. הוא השפיע על דמויות רבות שקידמו את תוכנית החלל בארצות הברית, ביניהן הטייס ג'ימי דוליטל והאסטרונאוט באז אולדרין. ב-1959 קיבל בדיעבד את מדליית הזהב של הקונגרס וכעבור שנה ניתנה לו מדליית הזהב על שם לנגלי מהסמית'סוניאן על תרומתו לאווירונאוטיקה. מרכז טיסה במתקני נאס"א במרילנד קרוי על שמו, וגם מכתש בירח. ב-1965 נפתח בית ספר תיכון על שמו ברוזוול.

ב-1969, 24 שנים לאחר מותו של גודרד, ויום לאחר שיגורה של אפולו 11, החללית המאוישת הראשונה שנחתה על הירח, פרסם ה"ניו יורק טיימס" תיקון לכתבה שהשמיצה את גודרד כמעט יובל שנים קודם לכן. בפסקה השלישית והאחרונה נכתב: "חקירה נוספת וניסויים הביאו לאישוש ממצאיו של אייזק ניוטון במאה ה-17, וכעת בוסס שטילים יכולים לתפקד ברִיק ובאטמוספירה. הטיימס מתנצל על הטעות".

התנצלות מאוחרת (מדי). התיקון שפרסם ה"טיימס" רבע מאה אחרי מותו של גודרד

# data[].attributes.attachment_link.title
מדען הטילים המבריק שהקדים את זמנו

# data[].attributes.attachment_link.description
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.

# data[].attributes.attachment_link.title
רוברט גודרד - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
רוברט הצ'ינגס גודרד (ב אנגלית: Robert Hutchings Goddard‏; 5 באוקטובר 1882 - 10 באוגוסט 1945) היה מחלוצי מדע ה טילים המודרני. דרך עבודתו בתחום הייתה מהפכנית, ולעיתים קרובות לעגו לו על התאוריות שהגה שהקדימו את זמנן. גודרד זכה להכרה מועטת במהלך חייו, אך לבסוף זכה להקרא אחד מ"אבות מדע הטילים המודרניים" הודות לעבודתו.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.

גודרד נולד ב-5 באוקטובר 1882 בעיירה ווסטר במסצ'וסטס שבארצות הברית. מגיל צעיר הוא ניחן בחוש טכני: הוא נהג לצפות בציפורים עפות ונהנה לצפות בשמיים בטלסקופ של אביו, ערך ניסויים ביתיים ואף כמעט פוצץ את בית הוריו במהלכם. אביו עודד אותו להתעניין במדע וקנה לו טלסקופ, מיקרוסקופ ומינוי לכתב העת Scientific American.

עוד בנעוריו נמשך גודרד במיוחד לתעופה, בתחילה דרך עפיפונים ואז בבלונים. כבר אז הקפיד לתעד היטב את עבודתו, מיומנות שתשרת אותו בהמשך הקריירה שלו. מגיל צעיר החלל ריתק אותו, ולאחר שקרא את " מלחמת העולמות" של סופר המדע הבדיוני של ה"ג ולס, עניינו בחלל גדל לאין שיעור.

בגיל 17 אירעה אחת החוויות המכוננות בחייו. כך הוא תיאר אותה ביומנו: "טיפסתי על עץ דובדבן גבוה בחלק האחורי של האסם... וכשהבטתי אל השדות במזרח דמיינתי כמה נפלא יהיה לייצר מתקן שיאפשר להגיע למאדים, ואיך ייראה הכל בקנה מידה קטן, אם המתקן ימריא מהאחו שלמרגלותיי". מאז הוא חגג כל שנה את יום ההולדת של השראתו הגדולה.

הצעדים הראשונים

גודרד היה נער צנום וחולני, ובשל מצבו הבריאותי הרבה להיעדר מבית הספר. אחרי סיום לימודיו התיכוניים, החל ללמוד במכון הפוליטכני של ווסטר. בשנתו השלישית ללימודים פרסם מאמר על ייצוב מטוסים אוטומטי בכתב העת של ילדותו, Scientific American . ארבע שנים לאחר מכן השלים תואר ראשון בפיזיקה, והמשיך לתואר שני באוניברסיטת קלרק.

כבר במהלך התואר השני שלו כתב גודרד על האפשרות לייצר טילים מבוססי דלק נוזלי, בניגוד לדלק המוצק שבו השתמשו אז, ושיער שכך יוכלו להכפיל את יעילותם. ב-1910 המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון, אך כעבור שלוש שנים חלה בשחפת ונאלץ לקטוע את לימודיו. הוא שב לעיר הולדתו כדי לנוח ולהחלים. כשהשתפר מצבו הבריאותי, הוא הרשה לעצמו לבלות שעה ביום בעבודה על כתביו מפרינסטון. בתקופה הזו הוא תיעד את ממצאיו ורעיונותיו והחל להגיש עליהם בקשות לפטנטים.

מתיאוריה ליישום

ב-1914 החל לעבוד כעמית מחקר במשרה חלקית באוניברסיטת קלרק, שם קידם את מחקרו בנושא טילים. ב-1915 הוא הראה שטילים מבוססי דלק מוצק הופכים רק שני אחוז מהדלק לדחף ופיתח שיטה ששיפרה את יעילות הטילים ל-63 אחוז. הניסויים פורצי הדרך שלו התוו את הדרך לפיתוחם של טילים שיהיה אפשר לשגר לחלל.

בינתיים עלויות הניסויים שערך התחילו להעיק על כיסו של גודרד, והוא חיפש מימון לעבודתו. מוסד הסמית'סוניאן נענה לבקשתו והעניק לו 5,000 דולר. יחד עם תקציב נוסף מהאוניברסיטה הוא היה מסוגל להמשיך בניסוייו.

ב-1917, כשארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, גודרד הציע לצבא ולצי האמריקאיים את עזרתו, אך הם לא התעניינו בטילים. גורמים פרטיים בתעשיית הנשק דווקא הציעו לו שיתופי פעולה, אך הוא חשש שינכסו לעצמם את עבודתו וסירב. בסופו של דבר הוא עבד דווקא עם חיל הקשר של צבא ארצות הברית.

גודרד פיתח עבור הצבא מתקן מבוסס צינור ששיגר טילים כנשק עבור חיל הרגלים. המשגר הזה היה הבסיס לפיתוח מטול הרקטות נגד טנקים "בזוקה" כעבור שנים רבות. אחרי המלחמה המשיך גודרד לייעץ לממשלת ארצות הברית עד 1923, ובמקביל חזר לפתח טילים מבוססי דלק וחמצן נוזליים.

מול הביקורת

ב-1919 החלו הממונים עליו ללחוץ על גודרד לפרסם את עבודתו, למרות טענתו שקביעותיו עדיין אינן מבוססות מספיק. בסוף אותה שנה פרסם הסמית'סוניאן את עבודתו של גודרד תחת הכותרת "שיטה להגיע לגבהים קיצוניים". בדו"ח תיאר גודרד תיאוריות מתמטיות של תעופת טילים והציג את ניסוייו בטילים מבוססי דלק מוצק, ואת הפוטנציאל של תעופה אל האטמוספירה של כדור הארץ ומעבר לה. המאמר עורר ביקורת רבה בעיתונות, שהציגה את רעיונותיו לשגר טיל אל מעבר לאטמוספירה כמוגזמים ומגוחכים, וייחסו לו כוונות ואמירות שכלל לא הזכיר במאמרו. הניו יורק טיימס הגדיל לעשות, ואף טען בכתבה שגודרד פירש באופן מוטעה את חוקי ניוטון שעליהם התבסס במשוואותיו, ושהוא כשל בהבנת פיזיקה תיכונית.

הלעג המשיך גם ב-1924, כשגודרד פרסם מאמר תחת הכותרת "כיצד טיל המהירות שלי יוכל להניע את עצמו ברִיק", שבו תיאר את הפיזיקה שמאחורי תנועה בוואקום ואת הניסויים שבאמצעותם אישש את התיאוריות שלו. ושוב, למרות כל מאמציו, הוא לא הובן וזכה לקיתונות של בוז ולעג, גם מהעולם המדעי וגם מהתקשורת. כתוצאה מכך הוא עבד בשנים הבאות בעיקר לבדו, לא זכה עוד למקורות מימון ממשלתיים, והפך יותר ויותר חשדן.

בינתיים נשא גודרד לאישה את אסתר קיסק, שעבדה כמזכירה במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קלרק. בחייהם המשותפים היא התלוותה אליו לשיגורים, צילמה את עבודתו וסייעה לו בניסוייו, בכתיבה, ובהנהלת חשבונות.

ב-1926 הוא שיגר בהצלחה את הרקטה הראשונה המבוססת על דלק נוזלי. תיאור המאורע ביומנו היה צנוע ותמציתי, חסר פרופורציות לגודל ההישג: "בדקתי את הרקטה ב-14:30. היא התרוממה לגובה 12.5 מטרים ונחתה במרחק 56 מטרים תוך 2.5 שניות, לאחר שחציה התחתון והנחיר נשרפו. לקחתי את השיירים למעבדה". הפארק במסצ׳וסטס שממנו שוגרה הרקטה קרוי היום על שמו, "אתר שיגור הרקטה של גודרד".

ב-1929, לאחר שיגור מוצלח נוסף, שוב עלה גודרד לכותרות, וכך שמע על עבודתו הטייס הנודע צ'רלס לינדברג, שרק שנתיים קודם לכן היה הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי בטיסה ישירה. פגישתם הולידה שיתוף פעולה שיימשך עד סוף חייו של גודרד. לינדברג ניצל את פרסומו כדי לגייס מקורות מימון להמשך מחקריו של גודרד. לאחר סירובים רבים, הוא אכן הצליח לקבל מאה אלף דולר ממשפחת גוגנהיים האמידה.

גודרד עבר לרוזוול בניו מקסיקו, ושם התרכז בפיתוח טילים ובנה את הטיל L-13 שהצליח להמריא לגובה של 2.7 קילומטר. באותו עשור הוא פיתח את עקרונות הטילים כפי שאנו מכירים אותם היום: הוא החל להתנסות בשילוב גירוסקופ בטילים, שנתן מידע על זווית הטיל ביחס לקרקע והיה חלק חשוב ממערכת ההנחיה. הוא גם בנה את הטיל הראשון שהורכב מתאי בעירה מרובים, שמטרתם הייתה להגדיל דחף מבלי להגדיל את הגודל של כל תא.

למרות שפיתוחיו של גודרד באותה העת כיסו את כל ההיבטים המעשיים של תעופת ושיגור טילים, מחקריו על האטמוספירה והחלל לא קיבלו תמיכה או מימון. הצבא האמריקני כשל בהבנת היכולת הטמונה ביישומים הצבאיים של טילים. ההתעלמות הגיעה גם מאנשי המקצוע, וכשגודרד ניסה לגייס לצוות שלו מהנדס מהמכון הטכנולוגי של מסצ׳וסטס (MIT), איש לא היה מעוניין להצטרף אליו.

מי שהיטיבו לזהות את הפוטנציאל בעבודתו של גודרד היו דווקא הגרמנים: פיתוחיו נלמדו בקפדנות, והוא זכה להתעניינות רבה ממדענים גרמנים בנוגע לפיתוח טילים. הם פנו אליו רבות בבקשת עצה ותחילה הוא סייע להם. אך כשהחלו רוחות המלחמה לנשב מכיוונה של גרמניה, סירב גודרד לשתף עמם פעולה.

במהלך שנות ה-30, עקבו מרגלים מטעם גרמניה וגם מטעם ברית המועצות אחר התקדמותו ותגליותיו של גודרד. לעיתים הם הצליחו לגנוב מכתבים ששלח ובהם פירוט של ניסוייו.

הוא ניסה להתריע באזני גורמים בארה"ב על העניין הגובר של הגרמנים בפיתוח טילים, אך לא לקחו את אזהרותיו ברצינות.

ושוב, רוחות מלחמה

ב-1940, ערב כניסתה של ארה״ב למלחמת העולם השנייה, פנו לינדברג, משפחת גוגנהיים, מוסד הסמית׳סוניאן וגודרד עצמו לצבא ולצי האמריקאים והציעו את שירותיהם. בתחילה לא היה שום עניין בעבודתו. לאחר שנתיים תיווך קצין צי אמריקאי בין הצי לגודרד, וארגן שהוא יעבוד על פיתוח טילים שיסייעו להמראה של מטוסים שנשאו מטען כבד.

על גודרד היה לעבור לתחנת ניסויי ההנדסה באנאפוליס שבמרילנד, אך אשתו חששה שמזג האוויר שם לא ייטיב עם בריאותו. למרות זאת בני הזוג נסעו צפונה וגודרד פיתח בהצלחה מרובה את המתקן שהצי הזמין, וביצועיו אף חרגו מהדרישות המקוריות. העיצוב היה חיוני לפיתוחו של מנוע הדחף של מטוס המחקר X-2 סטארבאסטר, שטס לראשונה ב-1955.

ב-1945 התבקש גודרד לבחון טיל V-2 שהצבא האמריקאי תפס טרם שיגורו. ה- V-2 היה הטיל הבליסטי הראשון בעולם, וגרמניה השתמשה בו תדיר נגד בריטניה ובלגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. גודרד היה משוכנע שהגרמנים גנבו את עבודתו: למרות הבדלים קלים בעיצוב, העקרונות בבסיסו של הטיל היו זהים לעבודתו של גודרד מלפני עשור. ורנר פון בראון (Von Braun), המדען שהוביל את חזית פיתוח הטילים של גרמניה במלחמת העולם השנייה, אמר שנים לאחר מכן שעבודתו של גודרד סללה את הדרך לבנייתם של טילים מודרניים, ושניסוייו עם דלק נוזלי חסכו לגרמניה שנים רבות של עבודה, כך שיכלו להתרכז בשכלול טכני של ה-V-2.

לעבודתו של גודרד היה כנראה גם חלק בהבאת מלחמת העולם השנייה לסופה. כשנעלם לעבוד במרילנד עם הצי האמריקאי, חששו הגרמנים שהוא מתקדם בפיתוחם של טילים מבוססי דלק נוזלי ושכנעו את היטלר להקצות משאבים אדירים לפיתוח הטילים שלהם, כדי לשמור על היתרון האיכותי. אם המשאבים הללו היו מופנים לפיתוחים אחרים, אפשר שהמלחמה הייתה מתארכת.

כפי שחששה אשתו, עם המעבר למרילנד אכן החלה בריאותו של גודרד להידרדר, וב-1945 אובחן אצלו סרטן הגרון. הוא המשיך לעבוד עד מותו באוגוסט של אותה השנה ונקבר בעיר הולדתו, ווסטר.

המורשת

על שמו של גודרד רשומים 214 פטנטים, מהם 131 שהתקבלו אחרי מותו כשאשתו הגישה בקשות עבורם. הוא השפיע על דמויות רבות שקידמו את תוכנית החלל בארצות הברית, ביניהן הטייס ג'ימי דוליטל והאסטרונאוט באז אולדרין. ב-1959 קיבל בדיעבד את מדליית הזהב של הקונגרס וכעבור שנה ניתנה לו מדליית הזהב על שם לנגלי מהסמית'סוניאן על תרומתו לאווירונאוטיקה. מרכז טיסה במתקני נאס"א במרילנד קרוי על שמו, וגם מכתש בירח. ב-1965 נפתח בית ספר תיכון על שמו ברוזוול.

ב-1969, 24 שנים לאחר מותו של גודרד, ויום לאחר שיגורה של אפולו 11, החללית המאוישת הראשונה שנחתה על הירח, פרסם ה"ניו יורק טיימס" תיקון לכתבה שהשמיצה את גודרד כמעט יובל שנים קודם לכן. בפסקה השלישית והאחרונה נכתב: "חקירה נוספת וניסויים הביאו לאישוש ממצאיו של אייזק ניוטון במאה ה-17, וכעת בוסס שטילים יכולים לתפקד ברִיק ובאטמוספירה. הטיימס מתנצל על הטעות".

ליהי גבור, דוקטורנטית במכון ויצמן למדע, וכתבת באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי

﻿

# data[].attributes.attachment_link.title
האיש שדחף את בני האדם לחלל החיצון

# data[].attributes.attachment_link.description
ב-1929 פרסם עיתון במסצ׳וסטס את הכותרת הלעגנית ״טיל לירח מחמיץ את היעד ב-238,799.5 מייל״. בכתבה הוגחכו עבודתו ומחקריו של רוברט הצ׳ינגס גודרד (Goddard) שעסקו באפשרות לשגר טילים אל מחוץ לאטמוספרת כדור הארץ. גודרד, מדען טילים אמריקאי, לא זכה להכרה על עבודתו בחייו, נאבק להשיג מימון למחקריו, ולמרות ביקורת בלתי פוסקת ובריאות לקויה המשיך לפתח את התיאוריה שעומדת בבסיס מדע הטילים כפי שאנו מכירים אותו כיום.