# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Львівська газета

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні - день народження української письменниці, перекладачки, культурної діячки Лесі Українки. За своє недовге життя вона встигла дуже багато. Лесі Українка писала поезію і прозу, творила у жанрах лірики, епосу, драми, публіцистики. Працювала у фольклористиці, брала активну участь в українському національному русі. З нагоди знаменної дати "Львівська газета" дає можливість перевірити, наскільки добре Ви знаєте уродинницю.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чи знаєте Ви Лесю Українку? (ТЕСТ)

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні - день народження української письменниці, перекладачки, культурної діячки Лесі Українки. За своє недовге життя вона встигла дуже багато. Лесі Українка писала поезію і прозу, творила у жанрах лірики, епосу, драми, публіцистики. Працювала у фольклористиці, брала активну участь в українському національному русі. З нагоди знаменної дати "Львівська газета" дає можливість перевірити, наскільки добре Ви знаєте уродинницю.

# data[].attributes.headline
Використайте

# data[].attributes.subject
Використайте

# data[].attributes.attachment_link.title
Тести Леся Українка

# data[].attributes.attachment_link.description
2 варіанти тестів теми Леся Українка. Всього 24 тести по темі.

# data[].attributes.headline
Перевірте знання

# data[].attributes.subject
Перевірте знання

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
"Чиста мова"

# data[].attributes.attachment_link.title
Тест. Леся Українка - "Чиста мова"

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка... Це ніжне і дзвінке ім'я належить до найвеличніших імен нашого народу. Псевдонім Лариси Петрівни Косач твердо і назавжди зафіксований у пам'яті кожного українця... але чи, дійсно, вам щось відомо про неї крім років життя та кількох віршів, які ви вивчали у школі?

# data[].attributes.headline
Перевірте себе

# data[].attributes.subject
Перевірте себе

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леся Українка - одна з найвідоміших українських письменників та поетес. Кожен українець знає її ім'я ще з шкільних років. Але чи справді вам щось відомо про неї, крім років життя та кількох віршів, які ви вивчали у школі? Давайте перевіримо.

Сподобалось? Підписуйся на нас в Facebook!

# data[].attributes.attachment_link.title
Наскільки добре ви знаєте Лесю Українку? Тест

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка - одна з найвідоміших українських письменників та поетес. Кожен українець знає її ім'я ще з шкільних років. Але чи справді вам щось відомо про неї, крім років життя та кількох віршів, які ви вивчали у школі? Давайте перевіримо.

# data[].attributes.headline
Тренувальні тести

# data[].attributes.subject
Тренувальні тести

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗНО. Пробне онлайн тестування, підготовка до ЗНО

# data[].attributes.headline
Матеріал для узагальнення

# data[].attributes.subject
Матеріал для узагальнення

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леся Українка дала своєму твору жанрове визначення драми-феєрії, тим самим наголошуючи на незвичайності змальованих у ній подій. Сучасні літературознавці, втім, уважають, що це проблемно-філософська драматична поема.

Літературний рід, до якого належить "Лісова пісня", - драма. Темою твору є взаємини людини та природи, а ідеєю - оспівування краси людських стосунків та сили кохання.

Твір написаний у стилі неоромантизму, однією з ключових рис якого є намагання подолати невідповідність між ідеалом та дійсністю, завдяки могутній силі волі зробити бажане дійсним. Саме це ми бачимо в коханні Мавки до Лукаша.
Дійові особи твору: Композиція твору:
Наявні три дії, кожна з яких відповідає певній порі року: весні, яка символізує зародження кохання між Мавкою та Лукашем; літу, коли кохання між ними еволюціонує та поступово починає згасати; пізній осені, коли Лукаш остаточно забуває про свою кохану.

Експозиція: пробудження навесні лісових мешканців.

Зав'язка: Лукаш хоче надрізати ножем березу. щоб сточити сік, Мавка зупиняє його.

Розвиток подій: Лукаш грає на сопілці; Мавка закохується в нього; зустрічі Мавки та Лукаша в лісі; починаються жнива, Лукашева мати гримає на Мавку; з'являється Килина, яка через свою працю подобається матері; Лукаш забуває про Мавку; Мавку забирає Марище - "Той, хто в скалі сидить"; Лісовик перетворює Лукаша на вовка; родину Лукаша обступають Злидні; кохання Мавки повертає Лукашеві людську подобу, він повертається до своєї родини; Мавка перетворюється на вербу; син Килини вирізає з верби сопілку, і вона промовляє голосом Мавки

Кульмінація: Килина хоче зрубати вербу, але Перелесник охоплює її вогнем. Разом із вербою згоряє й хата.

Розв'язка: Килина, її діти, матір йдуть до села. Лукаш залишається в зимовому лісі, де поступово замерзає.
ПРОЛОГ
Змальовується предковічний ліс на Волині навесні. Лісові мешканці прокидаються після зимового сну.
ДІЯ 1. З лісу на прогалину виходять дядько Лев і небіж його Лукаш. Лев уже старий чоловік, поважний і дуже добрий з виду; по-поліському довге волосся білими хвилями спускається на плечі з-під сивої
повстяної шапки-рогатки; убраний Лев у полотняну одежу і в ясно-сиву, майже білу свиту; на ногах постоли, в руках кловня (малий ятірець), коло пояса на ремінці ножик, через плече виплетений з лика
кошіль (торба) на широкому ремені.
Лукаш - дуже молодий хлопець, гарний, чорнобривий, стрункий, в очах ще є щось дитяче; убраний так само в полотняну одежу, тільки з тоншого полотна; сорочка випущена, мережана біллю, з виложистим коміром, підперезана червоним поясом, коло коміра і на чохлах червоні застіжки; свити він не має; на голові бриль; на поясі ножик і ківшик з лика на мотузку.

Лукаш бажає вирізати для себе сопілку. Дядько Лев шукає місце, де можна ловити рибу та будувати хату на літо. Лісовик так характеризує дядька Лева:
То ж дядько Лев сидітиме в тій хижі,
а він нам приятель. То він на жарт
осикою та терличем лякає.
Люблю старого. Таж якби не він,
давно б уже не стало сього дуба,
що стільки бачив наших рад, і танців,
і лісових великих таємниць.
Вже німці міряли його, навколо
втрьох постававши, обсягли руками -
і ледве що стікло. Давали гроші -
таляри биті, людям дуже милі,
та дядько Лев заклявся на життя,
що дуба він повік не дасть рубати.
Тоді ж і я на бороду заклявся,
що дядько Лев і вся його рідня
повік безпечні будуть в сьому лісі.
Лукаш починає грати на сопілці. Звуки його музики розбуджують Мавку. Вона зацікавлюється Лукашем, хоча Лісовик її остерігає:
...минай людські стежки, дитино,
бо там не ходить воля, - там жура
тягар свій носить. Обминай їх, доню:
раз тільки ступиш - і пропала воля!
Мавка не йме йому віри. Лукаш хоче надрізати ножем березу, щоб сточити сік, Мавка кидається і хапає його за руку. Так і відбувається їхнє знайомство. Лукаш починає грати на сопілці, Мавка слухає. Між ними зароджується кохання.
Візьму собі твою співочу душу,
а серденько словами зачарую...
Я цілуватиму вустонька гожі,
щоб загорілись,
щоб зашарілись,
наче ті квітоньки з дикої рожі!
ДІЯ 2
Мавка:

Пізнє літо. На галявині біля дуба вже збудовано хату. З хати виходить мати Лукаша і починає сварити його за гру на сопілці замість виконання роботи і за спілкування з Мавкою. З розмови Лукаша з матір'ю стає очевидним, що Мавка насправді дуже допомогла їм: як вона глядить корів, то більше дають набілу; носила вона нам дерева; умаїла квітками попідвіконню - любо подивитись.

Дядько лев заступається за Мавку, але мати продовжує її сварити. Потім дає їй завдання - жати поле. Лукаш також починає розмовляти з Мавкою, постійно обертаючись на матір: Вони вже й так тебе все називають
накидачем...

Мавка знехотя починає жати, але з пшениці вискакує русалка Польова і благає Мавку не нівечити її красу. Мавка врізає собі руку серпом. У цей час до хати підходить Килина - вдова з села. Мати починає кричати на Мавку, Килина ж бере серп і вправно починає жати. До неї приєднується Лукаш. Вони жартують, забувши про Мавку.
Покинула високе верховіття
і низько на дрібні стежки спустилась.
Мавка сумує. Лісовик каже, що вона зрадила саму себе, зауважуючи:
Ні! я жива! Я буду вічно жити!
Я в серці маю те, що не вмирає.
"Той, що в скалі сидить" хоче забрати Мавку з собою, проте вона відповідає йому:
Готуйте, мамо, хліб для старостів, -
Я взавтра засилаюсь до Килини!
У цей час до хати йде Лукаш, бачить змарнілу, втомлену Мавку, відсахується від неї і кричить до матері:
ДІЯ 3
Вражена зрадою Лукаша, Мавка кидається до "Того, хто в скалі сидить". Він забирає її з собою.

Ніч пізньої осені. До Лукашевої хати підходить змучена, знесилена Мавка. З Розмови між Мавкою та Лісовиком стає зрозуміло, що Лісовик перетворив Лукаша на вовкулаку, але Мавка не змогла пережити того, що її коханий страждає, - вона вирвалася на волю від Марища і врятувала Лукаша, і він знову став людиною.

Із розмови з Куцем Мавка дізнається, що дядько Лев умер, а дуб, який він заприсягся оберігати, Килина дозволила зрубати.

З вікна чується сварка Килина та матері Лукаша. Килина бачить Мавку на порозі хати, проклинає її, Мавка перетворюється на вербу. Син Килини вирізає з верби-Мавки сопілку.

З лісу повертається Лукаш, худий, з довгим волоссям, без свити, без шапки. Килина накидається на нього з докорами. Лукаш відповідає їй так само, питаючи про дуба, від якого залишився тільки пень.
"Як солодко грає,
як глибоко крає,
розтинає мені груди, серденько виймає..."
Син Килини просить Лукаша заграти на сопілці. Лукаш починає грати, але з неї доноситься голос Мавки:

Килина хоче зрубати вербу, але Перелесник охоплює вербу вогнем, а разом з нею згоряє й хата. Мати, Килина, діти складають врятоване добро на віз та повертаються до села, везучи з собою злиднів.

Лукаш залишається в лісі. Награючи на сопілці, він бачить прозору постать Мавки і з жалем дивиться на неї.

Л у к а ш
Се ти?.. Ти упирицею прийшла,
щоб з мене пити кров? Спивай! Спивай!
(Розкриває груди).
Живи моєю кров'ю! Так і треба,
бо я тебе занапастив...
М а в к а
Ні, милий,
ти душу дав мені, як гострий ніж
дає вербовій тихій гілці голос.
Л у к а ш
Я душу дав тобі? А тіло збавив!
Бо що ж тепера з тебе? Тінь! Мара!
(З невимовною тугою дивиться на неї).
М а в к а
О, не журися за тіло!
Ясним вогнем засвітилось воно,
чистим, палючим, як добре вино,
вільними іскрами вгору злетіло.
Легкий, пухкий попілець
ляже, вернувшися, в рідну землицю,
вкупі з водою там зростить вербицю, -
стане початком тоді мій кінець.
Будуть приходити люди,
вбогі й багаті, веселі й сумні,
радощі й тугу нестимуть мені,
їм промовляти душа моя буде.
Я обізвуся до них
шелестом тихим вербової гілки,
голосом ніжним тонкої сопілки,
смутними росами з вітів моїх.
Я їм тоді проспіваю
все, що колись ти для мене співав,
ще як напровесні тут вигравав,
мрії збираючи в гаю...
Грай же, коханий, благаю!

"Лісова пісня"

Фільм за мотивами драми:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка

# data[].attributes.attachment_link.title
"Лісова пісня" Лесі Українки: аналіз, стислий виклад, цитати, відео + тест

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка дала своєму твору жанрове визначення драми-феєрії, тим самим наголошуючи на незвичайності змальованих у ній подій. Сучасні літературознавці, втім, уважають, що це проблемно-філософська драматична поема. Літературний рід, до якого належить "Лісова пісня", - драма. Темою твору є взаємини людини та природи,

# data[].attributes.headline
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.subject
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Справжня ім'я автора - Лариса Петрівна Косач

Жанр: драма-феєрія.

Драма-феєрія (від франц. fee - фея) - один із жанрових різновидів драми, якому властивий фантастично-казковий сюжет, неймовірні (з реального погляду) перетворення. У такій драмі поряд з людьми виступають створені їхньою уявою фантастичні істоти. "Лісова пісня" - нова жанрова форма, створена Лесею Українкою, проблемна філософська драматична поема, де опоетизовано красу людських взаємин: потяг до щастя, силу великого кохання.

Історія написання:

Леся Українка написала цей твір всього лише за три тижні у місті Кутаїсі, що на Кавказі. Леся тяжко сумувала за Батьківщиною, крім того, знову загострилася її хвороба. У листі до матері Леся Українка зазначала, що "Лісова пісня" з'явилася в результаті спогаду про дитинство, проведене на Волині, коли її навіки зачарував образ лісової русалки: "Мені здається, що я просто згадала наші ліси та затужила за ними".

Особливості композиції:

Найхарактернішою особливістю композиції є органічне переплетення життя двох світів: природи й людини. Лісові істоти олюднені, вони живуть і діють, розмовляють, як люди. У них своє розуміння добра і зла, вони наділені певними рисами вдачі за аналогією до людських. Драма складається з прологу й трьох дій, співвіднесених з різними порами року (весна, літо, осінь), із зародженням, розвитком і згасанням інтимних почуттів і переживань Мавки та Лукаша.

Зав'язка: дитина лісу Мавка, розбуджена голосом сопілки сільського парубка Лукаша, прокидається від зимового сну.

Розвиток дії: З'являється молодиця Килина - втілення бездуховності й моральної обмеженості. Вона в усьому протистоїть Мавці - уособленню любові й краси. Коли Лукаш зраджує кохану і сватає Килину, охоплена відчаєм Мавка втрачає бажання жити й добровільно погоджується покинути цей світ, зникнути "у підземеллі темного Марища" - "Того, що в скалі сидить".

Кульмінація: розлючена Килина хоче зрубати Вербу-Мавку, але Перелесник (дух вогню) запалює Вербу, а з нею згоряє все господарство.

Розв'язка: Мати й Килина повертаються в село, а Лукаш залишається в зимовому лісі разом із привидом Мавки і поступово замерзає з усмішкою на вустах.

Провідні ідеї та проблематика

Основна думка -світ урятує краса. Краса, яка виявляється у високій, світлій духовності людини, у її гармонії з природою, у жертовній любові й здатності прощати. Така краса очищає й відроджує людину і світ.

Проблематика

Людина і природа. Леся Українка розглядає природу як більш гармонізований світ, аніж людський, а отже, саме наближення людини до природи, на погляд авторки, є орієнтиром на шляху до ідеалу, способом самовдосконалення.

Людина і мистецтво. Леся Українка переконує, що справжнє мистецтво може породжувати лише чиста, світла душа; саме спроможність до мистецької творчості є найпевнішою ознакою такої душі. Критерії, сутність, а отже, і мета досконалого мистецтва - у його здатності оживляти, робити прекраснішим світ і людину, сіяти в людській душі любов. Пригадаймо: від Лукашевої гри на сопілці розвивається, зеленіє, зацвітає все в лісі, прокидається Мавка, і саме ця мелодія пробуджує в ній кохання.

Шляхи подолання зла. У цьому творі авторка, власне, пропонує єдиний шлях - християнське прощення, відповідь добром на зло. Зазнавши від Лукаша смертельного болю, Мавка все одно милосердна до нього, рятує і дає йому шанс духовного відродження. Мавка зауважує прекрасну, світлу сутність Лукашевого єства, про яку він і сам не здогадується. Саме тому любить його і жаліє тоді, коли він не може "своїм життям до себе дорівнятись".

Сила кохання. Сторінки, де змальовано кохання Мавки й Лукаша, найсвітліші в драмі та й у всій творчості Лесі Українки. Лише покохавши одне одного, герої стають по-справжньому щасливими, власне, тоді починають жити. Зіставляючи два різко протилежні образи Мавки й Килини, авторка наголошує, що не кожен здатен кохати. Кохання - це постійна готовність до жертовності заради коханої людини, це щонайтонше відчуття її душі, це вбачання сенсу свого життя в її щасті.

Трагедія зради самого себе. Лукаш має чисту, світлу, прекрасну душу - це символізує його білий полотняний одяг у першій дії. Такою приходить у світ майже кожна людина. Потім хлопець зраджує свою чистоту й перетворюється на вовкулаку. Тобто, зраджуючи духовне в собі, людина стає моторошною потворою.

Самознищення зла. Нещасними матір Лукаша й Килину роблять вони ж самі, їхній егоїзм, невситима жадібність і лють отруюють усе довкола та їх самих. Усі їхні інтереси скеровані на придбання статків. Однак вони не розживаються, а все бідніють, бо багатство для них - не засіб, а мета.

Характеристика основних персонажів
Головні персонажі:

1. реальні волинські селяни - молодий хлопець Лукаш, його дядько Лев, мати Лукаша, молодиця Килина.

2. лісове царство - Мавка, Лісовик, Водяник, Перелесник, Русалка; другорядні персонажі: Той, що греблі рве; Той, що в скалі сидить; Русалка Польова, Пропасниця, Потерчата, Куць, Злидні.

Основні герої, їх цитатна характеристика
Люди
Лукаш - зовсім молодий хлопець. Його зовнішність та одяг у творі описано детально: "Дуже молодий хлопець, гарний, чорнобривий, стрункий, в очах ще є щось дитяче; убраний так само в полотняну одежу, тільки з тоншого полотна; сорочка випущена... підперезана червоним поясом, коло коміра і на чохлах червоні застіжки; свити він не має, на голові бриль, на поясі ножик і ківшик з лика на мотузку".

Він людина, тому й по-людському розуміє любов як потаємне незбагненне почуття. А для Мавки, як і решти лісових створінь, це цілком природний стан. Проте її любов до Лукаша зовсім не подібна на легкодумні залицяння з Перелесником, які вона знала до цього. Не подібна її любов і на почуття самого Лукаша:

" Л у к а ш Чудна у тебе мова, але якось так добре слухати... Що ж ти мовчиш? Розгнівалась?

М а в к а Я слухаю тебе... твого кохання...

Л у к а ш Нащо так? Аж страшно, як ти очима в душу зазираєш...
Я так не можу! Говори, жартуй, питай мене, кажи, що любиш, смійся..."

Звичайний сільський хлопчина й не здогадується, які сили пробудило кохання в лісовій істоті, яке "огнисте диво" оновлення вона пережила. Лукаш не цінує "душі своєї цвіту", не знає, які дива може творити тихий голос його сопілки. Щедрі поклади поезії й краси в його душі вкриті шаром буденщини, черствого житейського практицизму. Вони явилися Мавці весняної місячної ночі, але сам Лукаш і занедбав їх під стріхою хати, під впливом меркантильної матері й Килини.

Дядько Лукаша - Лев - "уже старий чоловік, поважний і дуже добрий з виду; по-поліському довге волосся білими хвилями спускається на плечі з-під сивої повстяної шапки-рогатки; убраний... у полотняну одежу і в ясно-сиву, майже білу свиту; на ногах постоли, в руках кловня, коло пояса на ремінці ножик, через плече виплетений з лика кошіль (торба) на широкому ремені". Дядько Лев - один із найбільш позитивних персонажів твору серед людей. Він знав ціну краси й гармонійного співіснування людини з природою, добре знав і те, що протиставити себе природі, знехтувати її закони - значить підрубати гілку, на якій сидиш. Він дбайливо ставиться до лісу, із симпатією - до Мавки та інших лісових істот. Таке ставлення до природи дядько Лев виховував і у свого небожа Лукаша.

Негативні людські персонажі. Леся Українка майстерно створила характери Килини й матері Лукаша. Це досить типові образи жінок, утомлених тяжкою працею по господарству. Лукашевій матері потрібна роботяща невістка, а не мрійлива Мавка, яка сприймає природу як живу істоту. Мати настільки душевно згрубіла, що не помічає навіть Мавчиної вроди, а згадує про її чесноти лише тоді, коли "лукава, як видра, хижа, наче рись" Килина демонструє свою справжню натуру.

Килина - духовний антипод Мавки, занадто меркантильна й приземлена жінка. Зовнішній вигляд Килини описано детально: "Молода повновида молодиця, у червоній хустці з торочками, у бурячковій спідниці, дрібно та рівно зафалдованій, так само зафалдований і зелений фартух з нашитими на ньому білими, червоними та білими стяжками... намисто дзвонить дукачами на білій пухкій шиї, міцна крайка тісно перетягає стан і від того кругла, заживна постать здається ще розкішнішою". Для скаліченої духовно й обмеженої Килини чи не найбільший життєвий скарб - "корова турського заводу" (тобто багатство й побутові турботи). Вона в житті так і не зазнала справжнього щастя, так і не збагнула, що духовно не перемогла Мавки.

Лісове царство, міфічні істоти:

Лісова дівчина Мавка. Зовнішність Мавки описано досить побіжно: "В ясно-зеленій одежі, з розпущеними чорними, з зеленим полиском, косами..."; "Як дівчина... ба ні, хутчій як панна, бо й руки білі, і сама тоненька, і якось так убрана не по-наськи..."

Без сумніву, це ідеалізований і сильний образ: на шляху до щастя її ніщо не може зупинити, лісова красуня намагається наблизити дійсність до мрії. Вона без жалю покинула заради "людського хлопця" лісові хащі й могла б знайти з людьми спільну мову, якби вони були такими мудрими, як дядько Лев. Лукаш не встигає перейнятися дядьковою наукою: напровесні приходить із далекого села в ліс, а восени дядько Лев помирає. Господарство прибирає до своїх рук обмежена Лукашева мати, а згодом до неї приєднується й достойна її невістка.

Мавка ж принесла в Лукашеву хату не тільки красу, з нею прийшла до лісової господи прихильність природи й достаток ("Як вона глядить корів, то більш дають набілу"). Однак Лукаш не зміг відстояти своє кохання, не зміг "своїм життям до себе дорівнятись". Його перемогла сіра буденщина із захланною й обмеженою матір'ю. А зрада Лукаша почалася з того моменту, коли поріг його хати переступила Килина.

Лісовик - "малий, бородатий дідок, меткий рухами, поважний обличчям; у брунатному вбранні барви кори, у волохатій шапці з куниці". Голова духів лісу, оберігає лісовий світ, насторожено й суворо, проте справедливо ставиться до світу людей, застерігає Мавку, щоб вона трималася подалі від цього світу, оскільки знає, що люди загалом підступні та зрадливі.

Перелесник - ... "гарний хлопець у червоній одежі, з червонястим, буйно розвіяним, як вітер, волоссям, з чорними бровами, з блискучими очима". Це надзвичайно енергійний, жвавий, веселий лісовий хлопець, закоханий у Мавку, він допомагає її у скрутні хвилини, намагається врятувати її життя.

Вороже до світу людей налаштовані представники водного світу - Водяник та Русалка. Водяник - "Він древній, сивий дід, довге волосся і довга біла борода всуміш з баговинням звисають аж по пояс. Шати на ньому - барви мулу, на голові корона із стулок черепашки. Голос глухий, але дужий". Водяник - це суворий та справедливий дух води, він стежить за порядком та не любить зазіхання з боку чужинців.

Русалка - подруга Мавки, проте в неї зовсім інший характер. Вона заздріслива, підступна та лиха. Заздрить щастю Мавки й мріє погубити її коханого Лукаша, бажає йому смерті. Русалка - легковажна та грайлива: " Русалка випливає і знадливо всміхається, радісно складаючи долоні. На ній два вінки - один більший, зелений, другий маленький, як коронка, перловий, з-під нього спадає серпанок".

"Той, що греблі рве" - "молодий, дуже білявий, синьоокий, з буйними і разом плавкими рухами; одежа на йому міниться барвами, від каламутно-жовтої до ясно-блакитної, і поблискує гострими злотистими іскрами". Це жвавий та енергійний водний хлопець з занадто бурхливою та непередбачуваною поведінкою.

Русалка Польова - "зелена одіж на їй просвічує де-не-де крізь плащ золотого волосся, що вкриває всю її невеличку постать; на голові синій вінок з волошок, у волоссі заплутались рожеві квітки, ромен, березка". Це подруга Мавки з ніжним та лагідним характером. Вона благає Мавку зупинити Лукаша, коли той починає жати пшеницю в полі, таким чином завдаючи болю Русалці Польовій.

"Той, що в скелі сидить" описаний як "страшне Марище ", це злий та лихий дух підземелля, який карає неслухняних лісових істот за зраду місцевих законів (так, він ув'язнює Мавку за те, що вона кохалася з людським хлопцем).

# data[].attributes.attachment_link.title
"Лісова пісня" Леся Українка аналіз

# data[].attributes.attachment_link.description
Справжня ім'я автора - Лариса Петрівна Косач Жанр: драма-феєрія. Драма-феєрія (від франц. fee - фея) - один із жанрових різновидів драми, якому властивий фантастично-казковий сюжет, неймовірні (з реального погляду) перетворення. У такій драмі поряд з людьми виступають створені їхньою уявою фантастичні істоти.

# data[].attributes.headline
Це потрібно знати

# data[].attributes.subject
Це потрібно знати

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Лісова пісня" - драма-феєрія у трьох діях Лесі Українки, написана 1911 року в місті Кутаїсі, вперше на професійній сцені поставлена 22 листопада 1918 року в Державному драматичному театрі у Києві (режисер Олександр Загаров), а через кілька місяців після прапрем'єри в Києві, а саме 4 серпня 1919-го здійснив наступне, друге за ліком сценічне прочитання "Лісової пісні" режисер театру й кіно, драматург та скульптор Іван Кавалерідзе на сцені Українського драматичного театру Роменської "Просвіти" (художник - Євдоким Минюра). Твір є одним з перших прообразів фентезі в українській літературі.

У чорновому варіанті драма була написана влітку 1911 року в Кутаїсі впродовж 10-12 днів. Остаточне доопрацювання та редагування твору тривало до жовтня того ж року. Леся Українка в листі до сестри Ольги від 27 листопада 1911 року так згадувала про напружену роботу над "Лісовою піснею":

Писала я її дуже недовго, 10-12 днів, і не писати ніяк не могла, бо такий уже був непереможний настрій, але після неї я була хвора і досить довго "приходила до пам'яті"... Далі я заходилася її переписувати, ніяк не сподіваючись, що се забере далеко більше часу, ніж саме писання, - от тільки вчора скінчила сю мороку, і тепер чогось мені шия і плечі болять, наче я мішки носила.

У листуванні письменниці є згадки про те, що стало поштовхом до написання твору. У листі до матері від 2 січня 1912 року Леся Українка писала:

Мені здається, що я просто згадала наші ліси та затужила за ними. А то ще я й здавна тую Мавку "в умі держала", ще аж із того часу, як ти в Жабориці мені щось про мавок розказувала, як ми йшли якимсь лісом з маленькими, але дуже рясними деревами. Потім я в Колодяжному в місячну ніч бігала самотою в ліс (ви того ніхто не знали) і там ждала, щоб мені привиділась Мавка. І над Нечімним вона мені мріла, як ми там ночували - пам'ятаєш - у дядька Лева Скулинського. Видно, вже треба було мені її колись написати, а тепер чомусь прийшов "слушний час" - я й сама не збагну чому. Зачарував мене сей образ на весь вік.

Численні переробки, закреслення та дописки в чорновому автографі свідчать про складну та наполегливу працю над твором. Автограф не становить єдиного цілого, має кілька текстових нашарувань і відбиває різні етапи роботи - від первісного до остаточного.

Цікавим є первісний начерк дії 1, що іноді скидається на розгорнутий план, де фіксувався зміст окремих сцен і де поетичний текст іде впереміж з прозою, так, як він народжувався у творчій уяві письменниці.

Першодрук - у журналі "Літературно-науковий вісник", 1912, том 57, книга 3, с. 401-448, з друкарськими огріхами (пропусками окремих слів та рядків). Леся Українка у процесі підготовки нового видання виправила недоліки, додала волинські народні мелодії. Окремим виданням "Лісова пісня" вийшла в січні 1914 року.

Зображення Лукаша і Мавки на реверсі срібної ювілейної монети НБУ За твором Лесі Українки "Лісова пісня".

Драма-феєрія у 3 діях:

Старий ліс на Волині, дика і таємнича місцина. Початок весни. З лісу вибігає "Той, що греблі рве". Він перемовляється з потерчатами та Русалкою, яка нагадує йому про своє кохання, дорікає зрадою. Водяник сварить Русалку, що вона водиться з облудливим чужинцем. Він тільки зводить Русалок.

У тій самій місцевості дядько Лев та його небіж Лукаш збираються будувати хату. Лев - старий чоловік, добрий. Лукаш ще молодий парубок. Старий розповідає хлопцеві, що треба уважно ставитися до лісових жителів. Лісовик говорить Русалці про те, що Лев не скривдить їх.

Лукаш робить з очерету сопілку, на голос якої приходить Мавка, яка перед тим розмовляла з Лісовиком. Лісовик попереджав дівчину, щоб оминала людей, бо від них тільки лихо.

Коли Лукаш збирається ножем надрізати березу, Мавка зупиняє його і просить не кривдити своєї сестриці. Лукаш дивується, що зустрів у лісі таку незвичайно пишну та вродливу панну, запитує, хто вона така. Вона називається Мавкою лісовою.

Дівчина подобається Лукашеві своєю мінливою вродою, ласкавою мовою, чутливістю до музики й краси. Він розповідає, що люди паруються між собою, коли кохають.

Говорить хлопець Мавці й про те, що вони збираються будувати в лісі хату.

Мавка й Лукаш закохуються одне в одного. Русалка намагається їм нашкодити.

Дія друга

Ярослава Мосійчук у ролі Мавки.

Пізнє літо, на галявині вже побудовано хату, посаджено город. Мати сварить Лукаша, що він даремно витрачає час, граючи на сопілці. Вона кричить і на Мавку, називаючи її ні до чого не придатною нечупарою. Дорікає їй за одяг, висилає жати. Але Мавка не може жати колосочки, бо Русалка польова заступається за них.

Лукаш пояснює Мавці, що матері потрібна невістка, яка б працювала на полі й у хаті. Мавка силується зрозуміти всі ці закони своїм закоханим серцем, але такі дрібні турботи чужі їй, вона живе всесвітньою красою.

До обійстя приходить молодиця Килина. Вона бере у Мавки серп і починає жати. З Лукашем вона жартує, а потім іде до хати. Мати ласкаво приймає її. Лукаш проводжає Килину до села.

Мавка потерпає, та Русалка заспокоює її, але застерігає від кохання, яке може занапастити вільну душу. Попереджає Мавку й Лісовик. Він просить її згадати про свою волю, красу природи, звільнитись від пут людського кохання.

Мавка збирається знову стати вільною лісовою жителькою. Вона вдягається у багряницю, срібний серпанок. До неї починає залицятися Перелесник. Вони танцюють. Але з'являється Марище (Той, що в скалі сидить), яке хоче забрати Мавку. Вона відповідає, що буде вічно жити.

З'являється Лукаш, поводиться з Мавкою грубо і кричить матері, що хоче засилати старостів до Килини. З горя Мавка віддає себе Марищу.

У хмарну осінню ніч біля Лукашевої хати бовваніє постать Мавки. З лісу виходить Лісовик. Він пояснює, що наказав перетворити Лукаша на вовкулаку. Але Мавка розповідає, що їй вдалося перетворити його на людину силою свого кохання, після чого Лукаш втік від Мавки.

З'являється Куць, розповідає, що дядько Лев помер, а в сім'ї Лукаша порядкують негаразди, свекруха з невісткою сваряться.

З'являються Злидні, оселяються в хаті.

Виходить Килина, розмовляє з Мавкою, заклинає її, і та перетворюється на вербу. Малий син Килини вирізує з неї сопілку.

З'являється Лукаш, Килина свариться з ним. Виходить мати Лукашева, якій він дорікає за невістку. Хлопчик (син Килини) просить Лукаша заграти на сопілці. Сопілка промовляє голосом Мавки: "Як солодко грає, як глибоко крає, розтинає мені груди, серденько виймає..."

Килина хоче зрубати вербу-Мавку, але Перелесник спалює її. Вогонь з верби перекидається на хату, і вона згоряє.

Килина біжить до села по допомогу. До Лукаша приходить його загублена Доля і вказує на сопілку. Дух Мавки просить його грати і не журитися за її тіло.

Лукаш грає і Мавка на мить стає тілесною. Лукаш кидається до неї, починається завірюха.

В останній сцені Лукаш сидить сам, прихилившись до берези, з сопілкою в руках. На його устах застигла посмішка.

Лісова пісня: Драма-феєрія в 3-х діях. - Київ: Друк. В.П. Бондаренка та П.Ф. Гніздовського, 1914. - 80 с.

Лісова пісня. - Київ, 1929. - 86 с.

Лісова пісня. Драма-феєрія в трьох діях / вст. ст. Б. Якубського; дереворити О. Сахновської. Харків - Київ: Державне видавництво України; друк. "Київ-Друк", 1930. - 120 с., іл.

Лісова пісня. - Київ: Веселка, 2007. - 176 с. (кольорові ілюстрації Софії Караффи-Корбут). ISBN 966-01-0391-3

Лісова пісня. - Київ: Грамота, 2012. - 128 с. (кольорові ілюстрації Віталія Мітченко). ISBN 9789663493572.

Лісова пісня. - Київ: Основи, 2017. - 152 с. (кольорові ілюстрації Поліни Дорошенко). ISBN 978-966-500-350-2.

Лісова пісня. - Київ: Апріорі, 2021. - 160 с. (кольорові ілюстрації Олесі Вітовської). ISBN 978-617-629-669-0.

Das Waldlied. Übersetzung ins Deutsche von. E. Bermann. Київ, ДВУ, 1931. Архів
Ukrainka Lesya. Waldlied: Märchenspiel in drei Aufzügen / Redaktion: Sergij Romanov, Tetiana Danyluk-Terestschuk; Übersetzung ins Deutsche: E. Bermann; Zeichnungen: I. Rubluk. Text auf Ukrainisch und auf Deutsch. Luzk: Lesya Ukrainka Osteuropäische Nationale Universität, 2017. 284 S. Архів

Forest Song // Spirit of Flame. A Collection of the Works of Lesya Ukrainka. Translated by Percival Cundy. New York, 1950. p. 171-260. Архів

Forest Song. A fairy drama in three acts, transl. by Gladys Evans. Kyiv, Dnipro, 1985.

Forest song / Transl. by V. Rich // The Ukrainian Rev. - 1994. - № 1. р. 66-73; № 2. р. 33-58; № 3. р. 40-60; N№ 4. р. 48-64.

The Forest Song. Translated by Wanda Fips and Virlana Tkacz. Kyivskiy Budynok Knyhy, 2018. 256 p.

До 2014 року в Україні курсував нічний швидкий потяг №88 Ковель - Сімферополь, який мав фірмову назву "Лісова пíсня". Зараз поїзд із меншим складом вагонів курсує лише до станції Новоолексіївка.

Віктор Петров. Лісова пісня // Леся Українка. Твори. - Харків-Київ: Книгоспілка, 1929. - Т. 8. - С. 157-177. Передруковано у Розвідки. Т.1 - с. 382-399.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
"Лісова пісня" - драма-феєрія у трьох діях Лесі Українки, написана 1911 року в місті Кутаїсі, вперше на професійній сцені поставлена 22 листопада 1918 року в Державному драматичному театрі у Києві (режисер Олександр Загаров), а через кілька місяців після прапрем'єри в Києві, а саме 4 серпня 1919-го здійснив наступне, друге за ліком сценічне прочитання "Лісової пісні" режисер театру й кіно, драматург та скульптор Іван Кавалерідзе на сцені Українського драматичного театру Роменської "Просвіти" (художник - Євдоким Минюра).

# data[].attributes.headline
Прочитайте скорочено

# data[].attributes.subject
Прочитайте скорочено

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - Лісова пісня (скорочено)

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати скорочено "Лісова пісня (скорочено)" (автор: Українка Леся). Стислий переказ, виклад змісту в Бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Прочитайте повністю

# data[].attributes.subject
Прочитайте повністю

# data[].attributes.attachment_link.title
Лісова пісня - Леся Українка, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читати повний текст "Лісова пісня" (автор: Українка Леся) онлайн; Читати книгу в Бібліотеці української літератури

# data[].attributes.headline
Рекомендую до перегляду

# data[].attributes.subject
Рекомендую до перегляду

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм Лiсова пiсня, за мотивом драми Лесі Українки

# data[].attributes.headline
Мотиви творчості

# data[].attributes.subject
Мотиви творчості

# data[].attributes.attachment_link.title
Лірика Лесі Українки. Мотиви лірики. Образне мислення.

# data[].attributes.attachment_link.description
Читать работу online по теме: Українка. ВУЗ: ГНПУ. Предмет: [НЕСОРТИРОВАННОЕ]. Размер: 307.2 Кб.

# data[].attributes.headline
Початки творчості

# data[].attributes.subject
Початки творчості

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - На крилах пісень (1893)

# data[].attributes.attachment_link.description
Перша збірка поетичних творів Лесі Українки "На крилах пісень" вийшла друком у Львові на початку 1893 р. Збірка складається з поетичних творів, написаних у 1880-х роках, та ранніх поем "Самсон" (1888), "Місячна легенда" (1891 - 92), "Русалка" (1885). Подано повні тексти з варіантами.

# data[].attributes.headline
Незнані сторінки

# data[].attributes.subject
Незнані сторінки

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Розочка Чайная

# data[].attributes.attachment_link.title
Кохання в житті Лесі Українки...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Босак

# data[].attributes.attachment_link.title
Документальний фільм студії  "ВІАТЕЛ"із серіалу«Гра долі» "Вір мені. Леся Українка".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал ZIK

# data[].attributes.attachment_link.title
Історична правда з Вахтангом Кіпіані: Не така як всі

# data[].attributes.headline
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.subject
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Підготовка до ЗНО Українська література

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Біографія. Contra spem spero

# data[].attributes.headline
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.subject
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Підготовка до ЗНО Українська література

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка драма-феєрія "Лісова пісня"

# data[].attributes.attachment_link.title
🔴 Леся Українка «Лісова пісня» | Драма-феєрія

# data[].attributes.headline
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.subject
Готуємося до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка. Онлайн-курс з підготовки до ЗНО "Лайфхаки з української літератури"

# data[].attributes.attachment_link.title
Документальний фільм ЛЕСЯ УКРАЇНКА

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
СПАДЩИНА ПРЕДКІВ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Лариса Косач - геній української літератури, що входить в умовну тріаду Шевченко-Франко-Українка. Її вірші вчать ще змалку, тож здавалось би, що ми знаємо про цю поетесу все. Адже про неї завжди багато говорять, багато пишуть, багато дискутують... Принаймні, однозначно більше, ніж, скажімо, про її маму - ще одну визначну поетесу Олену Пчілку. Та насправді ми зовсім не знаємо Українки. Тож зараз я спробую трішки пролити світла на життєві таємниці феномену, який можна назвати "Ucrainka incognita".
Мало хто знає, але якби Леся жила в наш час, її б однозначно назвали дитиною індіго.

А, може, вона такою і була? В дитинстві Леся була надзвичайно кмітливою та схоплювала все на льоту. До прикладу, дівчина навчилась читати ще в чотири роки, шестилітньою вона вже майстерно вишивала, а у дев'ять - написала свій перший вірш. Про рівень її розвитку свідчить також і те, що всього у 19 років Українка написала підручник "Стародавня історія східних народів" для своїх сестер. Крім того, поетеса знала 7 мов - українську,французьку, німецьку, англійську, польську, російську та італійську. При чому казала, що французькою спілкується краще, аніж російською. Погодьтесь, що все це - дійсно ознаки геніальності, адже далеко не кожному таке дано.

Мало хто знає, але попри вищесказане, Олена Пчілка вважала свою доньку малорозвиненою.

Леся мала ще старшого брата, Михайла. Їх в сім'ї називали спільним іменем - "Мишелосіє" через нерозлучність. Проте сина мати ставила вище за Лесю - її довго вважала малорозвиненою. Крім того, не любила її вдачі.

До 5-го класу навіть не віддавала до школи, а навчала вдома за власною програмою. Аргументувала це небажанням російського впливу на свою доню. Таке ставлення до дочки легко зрозуміти, знаючи характер самої Пчілки. Її боялись навіть чоловіки, а Євген Чикаленко казав: "Це та баба, що їй сам чорт черевики на вилах подає".

Мало хто знає, але свій псевдонім Лариса Косач запозичила в дядька - Михайла Драгоманова? Він підписувався як "Українець". А оскільки Леся дуже любила свого дядька і захоплювалась ним, то вирішила в чомусь бути схожою на нього. Псевдонім "Українка" з'явився в 1884 році, коли дівчині було всього тринадцять. Можливо, він був обраний на основі дитячої наївності та палкої любові до дядька, проте в історію Лариса Косач увійшла саме як Українка. А Лесею її лагідно називали в сім'ї, тож не дивно, що тверде "Лариса" вона замінила на тендітне та ніжне "Леся".

Мало хто знає, але Леся Українка ввела в нашу мову такі слова як "напровесні" та "промінь"? І якщо перше ще можна зрозуміти як літературний неологізм, то друге - це ж уже навіть науковий термін! Дивно, адже зараз нам ці слова здаються цілком звичними. І в повсякденному мовленні ми однозначно віддамо перевагу слову "промінь" аніж його історичному попереднику "луч". А Олена Пчілка, мати Лесі, дала життя означенню, без якого просто не можна уявити нинішній мовний запас - слову "мистецтво". З її легкої руки в нашій мові прижилися також "переможець", "палкий" та інші слова.

Мало хто знає, але Сергій Мержинський, кому був присвячений знаменитий лист "Твої листи завжди пахнуть зів'ялими трояндами", не відповідав Лесі взаємністю.

Він сприймав їхні стосунки як дружні, а то й ділові. І коли Українка йому освідчилась, холодно відповів "Ні...". Але нічого не змінюється: кохання до цього чоловіка стає любов'ю до його думок, його ідей. Справжню суть і глибину своїх почуттів вона вихлюпнула на папір у ніч на 18 лютого 1901 року, написавши біля ліжка вмираючого Сергія Мержинського поему "Одержима". І, навіть відходячи у кращий світ, Мержинський, замість очікуваних слів освідчення, прохав Лесю попіклуватись про інакшу жінку, яку він насправді кохав.

Мало хто знає, але деякі дослідники творчості Українки вважають, що у неї був роман з іншою видатною жінкою того часу - Ольгою Кобилянською. Леся і справді підтримувала тісні взаємини з Кобилянською, проте їх радше можна назвати дружніми, аніж любовними. Прихильники теорії про нетрадиційну сексуальну орієнтацію поетеси такий висновок роблять із листувань, де Українка часто називає Кобилянську пестливими словами, зокрема "хтосічкою". Також стверджують, що схожі мотиви проглядаються в драмі Лесі "Блакитна троянда", яка до слова, в першій редакції мала назву "Нічні метелики".

Мало хто знає, але збереглось унікальне листування Лесі Українки, з якого можна повніше зрозуміти її єство.

Хочу навести кілька цитат, які мене особисто вразили:
"Кожна жінка, що себе поважає, не пише ніколи листа того дня, коли вона обіцяла".
"Як тільки візьмусь до якого зарібку, то зараз усі жахаються, що я "перетомлюся", "виснажуся", "покладу всю силу". Чи не значить се, що мене всі мої близькі щиро вважають за безнадійного інваліда, засудженого на весь вік на паразитне життя? Бо так виходить якесь "внушение", і я справді можу опуститись та серйозно почати думати, що я "ні до чого".Мало хто знає, але в останні роки життя очі Лесі Українки набули надзвичайного блакитного кольору.
Джерело: m-ukraine.com
- Культурно-історичний портал "Спадщина Предків" "Удручає в російській літературі навіть не стільки порнографія, скільки сумбурність і безпомічність думки й фантазії, безпорадність в рішенні навіть елементарних психологічних проблем. Так, наче люди з зав'язаними очима пишуть".
"Треба було в Єгипті родитись, то, може, й був би лад, але ж найгірша помилка мого життя - се що я зросла у волинських лісах. А проте я не згадую лихом волинських лісів. Сього літа на честь їм написала драму-феєрію. Я дуже люблю казки і можу їх видумувати мільйони".
"Коли вибирати з двох, то я вже волю бути Дон-Кіхотом ніж Санчо Панса, бо так мені більше по натурі, та й навіть по фігурі".
"Часто, люблячи когось, я думаю: якби він був отакий і такий, вчинив те і те, то я б його не любила, але якби хто інший мав усі ті добрі прикмети, що сей, то чи я б того іншого любила? Не знаю... навряд. В кожному почутті єсть іще щось недослідиме, і теє "щось" дає барву цілому почуттю".
Мало хто знає, але хворобливу і тендітну Лесю Франко назвав "єдиним мужчиною в нашому письменстві". Хоч сама Українка не вважала себе гідною і нігтя Франка. Її, як і Олену Пчілку, мали за надзвичайно сильну жінку. Сильну морально. І думка така була зовсім небезпідставною.

Мало хто знає, але існує астероїд, названий на честь поетеси.
Його повна назва - 2616 Леся (2616 Lesya). Це астероїд головного поясу, відкритий 28 серпня 1970 року.

Цікаво, що до того вони не мали настільки інтенсивного забарвлення. Цей факт дійсно дивував всіх довкола, адже очі поетеси були наче неземні. Про це згадує у своїх спогадах Лесина сестра Ісидора Косач-Борисова. Збереглась навіть фотографія - портрет Українки - зроблений саме в той період. Шкода, правда, що світлина чорно-біла, і ми не можемо розгледіти барв погляду поетеси.

Прокоментувати:

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
леся українка

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Спадщина Предків

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка: 10 вражаючих фактів, які мало кому відомі

# data[].attributes.attachment_link.description
Лариса Косач - геній української літератури, що входить в умовну тріаду Шевченко-Франко-Українка. Її вірші вчать ще змалку, тож здавалось би, що ми знаємо про цю поетесу все. Адже про неї завжди багато говорять, багато пишуть, багато дискутують... Принаймні, однозначно більше, ніж, скажімо, про її маму - ще одну визначну поетесу Олену Пчілку.

# data[].attributes.headline
Познайомтеся

# data[].attributes.subject
Познайомтеся

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Леся Українка

Ім'я при народженні

Лариса Петрівна Косач

Псевдонім

Леся Українка

Народилася

13 (25) лютого Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія 1871 [1]

Померла

1 серпня 1913 [1][2][...] (42 роки)
Сурамі, туберкульоз кісток і суглобів Тифліська губернія, Російська імперія (нині Грузія)
·

Країна

Україна

Національність
українка

Діяльність

поетеса, драматург, публіцистка, прозаїк

Alma mater
Київська Рисувальна школа

Мова творів

українська, російська[4], французька[5]

Роки активності

1884- 1913

Жанр

драматична поема, вірш

Magnum opus
"Лісова пісня"[джерело? ]

Рід
Косачі

Брати, сестри

Косач-Шимановська Оксана Петрівна , Косач-Борисова Ізидора Петрівна , Косач-Кривинюк Ольга Петрівна , Косач Михайло Петрович і Косач Микола Петрович

Автограф

Леся Українка у Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

Роботи у Вікіджерелах

Ле́ся Украї́нка (справжнє ім'я - Лари́са Петрі́вна Ко́сач, у шлюбі Ко́сач-Кві́тка; , Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія - 19 липня ( 1 серпня) 1913, Сурамі, Тифліська губернія, Російська імперія (нині Грузія)) - українська письменниця, перекладачка та культурна діячка, співзасновниця літературного гуртка "Плеяда" та групи Українська соціал-демократія. У сучасній українській традиції входить до переліку найвідоміших жінок давньої та сучасної України.

Писала в жанрах поезії, лірики, епосу, драми, прози, публіцистики, розвинула жанр драматичної поеми в українській літературі. Працювала в галузі фольклористики (наспівала 220 народних мелодій) і активно долучалася до процесів українського жіночого руху та національного відродження.

Серед мистецької спадщини - збірки поезій "На крилах пісень" (1893), "Думи і мрії" (1899), "Відгуки" (1902), поеми "Давня казка" (1893), "Одно слово" ( 1903), драми-поеми "Кассандра" (1901-1907), "В катакомбах" (1905), "Лісова пісня" (1911), "Камінний господар" (1912), "Бояриня" (1913).

Фрагмент народної пісні "Ой заїхав козак та з Україноньки", імовірно, у виконанні Лесі Українки. Фонографічний запис із колекції Філарета Колесси, 1908

Походження

Мати, Ольга Петрівна Драгоманова-Косач - дворянка за походженням, поетеса й дитяча письменниця під псевдонімом Олена Пчілка, була активісткою українського жіночого руху, видавала альманах "Перший вінок". Олена Пчілка займалася всебічною освітою, підтримкою творчості та лікуванням Лариси Косач (приватні педагоги, публікації, подорожі), і виховувала доньку сильною людиною без надмірного виявлення почуттів. Слід цієї " paidei" можна знайти в кожному творі "поодинокого мужчини".

Батько, Петро Антонович Косач - дворянин, високоосвічений поміщик, який дуже любив літературу і живопис, дійсний статський радник, повітовий маршалок.

Дитинство і впливи

1887 (16 р.)

1896 (25 р.)

На десятий день після народження 23 лютого (7 березня) 1871 року Ларису охрестили в Новоград-Волинській Соборній Преображенській церкві, хрещеними стали полковник Степан Васильковський та рідна бабуся дворянка Єлизавета Драгоманова.

Лариса Косач навчилася читати у 4 роки. Леся (одне з сімейних імен Лариси, що стало літературним псевдонімом. Серед інших: Зея, Зеїчка, Зеїсок, Boule vagabonde (фр. Колобок)) та Михайло, яких упродовж життя єднала тривала дружба і в сім'ї називали спільним ім'ям - Мишелосіє. Вони разом навчалися у приватних учителів.

У січні 1876 року Олена Пчілка з Михайлом і Ларисою приїхали до Києва попрощатися з М. Драгомановим перед його еміграцією і деякий час жили в нього.

Влітку того ж року мати з Лесею та Михайлом відпочивали в селі Жабориці. Тут вона вперше почула розповіді матері про Мавку.

...Видко було, що перебування в Жабориці зробило на Лесю дуже велике враження і дуже їй сподобалося: вона, бувало, раз у раз із втіхою згадує, що те або те чула чи бачила в Жабориці... Жаборицькі пісні, казки, різні повір'я, звичаї, купальські, жнив'яні і т. д. Леся добре пам'ятала і часто згадувала...[11]

У шість років навчилася вишивати.

26 травня (7 червня) 1877 року народилася сестра Оля, яка стане її доброю подругою. Згодом вона зазначить, що в Лариси:

"такі самі риси обличчя, барва очей і волосся, як у батька, так само середній зріст, така ж постать, така сама тендітність", "однаково були лагідні та добрі безмежно", "надзвичайно стримані, терплячі та витривалі, з виключною силою волі", "однаково делікатні у відносинах з людьми", "для любих людей чи справ могли поступитися багато чим, могли бути дуже поблажливими, але я не можу уявити тої людини, тої справи, взагалі тої сили, що могла б примусити, батька чи Лесю однаково, зробити щось, що вони вважали за непорядне, нечесне. Щоб же зробити таке для власної вигоди чи користі, чи безпечності, то про те не може бути й мови".

Лариса Косач у волинському народному вбранні. 1878-1879 роки

Коли в 1878 батьки Лариси поїхали на Всесвітню виставку до Парижа, доглядати дітей приїздила Олена Косач, сестра Ларисиного батька. Дружба з "тіткою Єлею" залишила помітний слід у житті та творчості поетеси.

7 (19) листопада того ж року наказом міністерства внутрішніх справ Петра Косача перевели на роботу до Луцька.

...Батька нашого переведено з обжитого місця, щоб покарати за його "українофільство" та за побачення, під час подорожі до Парижа на виставку 1878 року, з емігрантом, батьковим другом, а материним братом Михайлом Петровичем Драгомановим[13]

Білий будинок Косачів, с. Колодяжне

Навесні 1879 року Петро Косач перевозить до Луцька всю родину. В березні "тітку Єлю" Олену Косач заарештовано за участь у замаху на шефа жандармів Дрентельна; пізніше її вислано в Олонецьку губернію, а 1881 р. заслано до Сибіру на 5 років (м. Ялуторовськ Тюменської обл., а потім у м. Тюмень). Леся, вражена звісткою, між 1879 і 1880 роками пише свою першу поезію - "Надія".

Влітку 1880 тітка Лариси Олександра Косач-Шимановська з двома синами переїздить до Луцька, мешкає в родині Косачів. Причиною переїзду став арешт і заслання до Сибіру її чоловіка Бориса Шимановського. "Тітка Саша" - перша Лесина вчителька музики, якій мисткиня була вдячна все життя.

6 (18) січня 1881 року під час святкування Водохреща десятилітня Лариса сильно застудилася, що призвело до туберкульозу кісток та суглобів.

На початку травня 1882 року Косачі переїздять у село Колодяжне, що стане їхнім постійним місцем проживання.

Наша сім'я жила в дуже близьких стосунках з селянами, всі ми, в тому числі й Леся, може, ще більше, ніж хто, мали між колодяжненцями не лише знайомих, а й приятелів, і товаришок, і товаришів, тому весь їх побут дуже скоро став нам відомим, а далі й рідним

А тим часом Лариса з Михайлом живуть у Києві, вчаться у приватних вчителів, зокрема вивчають грецьку і латину.

Влітку 1883 року у Лариси діагностували туберкульоз кісток, у жовтні професор Олександр Рінек прооперував їй ліву руку, видалив кістки, уражені патологічним процесом. У грудні Лариса повертається з Києва до Колодяжного, стан здоров'я поліпшується, з допомогою матері вивчає французьку і німецьку мови, що дає змогу пізнавати скарби письменства інших народів і культур.

29 травня (10 червня) 1882 року народилася сестра Оксана, 22 серпня (2 вересня) 1884 - брат Микола.

Юність та освіта

Лариса Косач, Одеса, 1888 р.

Маючи також художній хист, деякий час брала уроки у Київській Рисувальній школі Олександра Мурашка, звідки залишилась одна картина олійними фарбами. Пізніше Ларисі довелося здобувати освіту самостійно, з материною допомогою.

Про рівень її освіти може свідчити факт, що у 19-літньому віці написала для своїх сестер підручник "Стародавня історія східних народів" (надрукований в Катеринославі, 1918).

9 (21) березня 1888 року народилася сестра Ізидора, яку Леся безмежно любила, називаючи лагідно Гусінькою чи жартівливо Донною Дорою, і яку неодноразово сумлінно доглядала під час хвороб, рятуючи їй життя.

Зрілість: творчість та обмін досвідом

На відкритті пам'ятника І. Котляревському, 1903, Полтава. Зліва направо: М.Коцюбинський, В. Стефаник, Олена Пчілка, Леся Українка, М. Старицький, Г. Хоткевич, В. Самійленко

Верхній ряд - Ізидора Косач, Олександр Драгоманов, Ольга Косач; нижній ряд - Олена Пчілка, Леся Українка, Сергій Мержинський. Зелений Гай, фото 8 (20) липня 1898 р.

Історію особистих стосунків Лариси Косач часто розпочинають із Сергія Мержинського, з яким познайомилася у Ялті 1897 року під час лікування сухот. Називаючи ці стосунки "дружбою", а не "коханням", Косач їде до Мінська попри заборону матері, щоб доглядати хворого, коли стан здоров'я "друга моїх ідей" став критичним. Тут 18 (31) січня 1901 року за одну ніч біля ліжка помираючого Мержинського з-під пера Лесі Українки вийшла поема "Одержима".

Особливими стали стосунки Лесі Українки та Ольги Кобилянської. Особисто письменниці познайомилися в 1899 і знайшли одна в одній духовну спорідненість, розуміння, підтримку і любов. Використовуючи в листуванні особливу ніжність ("хтось", "хтосічок", "хтось біленький", "хтось чорненький") та активно обмінюючись ідеями і поглядами на становище жінки в Україні та Європі, мисткині засвідчили цим "процес радикального переосмислення свого я" на знак протесту проти патріархальної культури", що збагатило український літературний модерн феміністською перспективою.

З юних літ постійно подорожуючи до Європи та великих міст царської Росії задля лікування, формувала особистий та письменницький світогляд. Косач відвідала майже всі найкращі європейські театри, слухала найславетніших музикантів, була в курсі світових музично-театральних новин. Ці вимушені потребою подорожі до Німеччини, Австро-Угорщини, Італії, Єгипту, кількаразові перебування на Полтавщині, Одещині, у Криму, на Кавказі збагачували та наснажували її душу і тіло.

З 20 лютого по 1 березня 1900 року мешкала в Тарту за адресою Каштанова вул., 65 ( ест. Kastani tänav). 2001 року Україна встановила на цьому будинкові гранітний пам'ятний знак з портретом поетеси та написами естонською і українською.

Цікаві бувальщини

***

Колись багата волинська поміщиця, графиня Колонно-Чосновська спитала:

- Чому ж це ви, Ларисо Петрівно, вживаєте майже завжди мужицьку мову?

- А чому ви, графине, - усміхнувшись, відповіла Леся Українка, - вживаєте мужицький хліб та все інше, придбане мужицьким трудом?

***

Після літературного диспуту якийсь панок-віршомаз почав доводити, що лише та поезія вічна, яка "витає над нами і не забруднює своєї одежі в болоті життя".

Леся зміряла новоспеченого захисника "мистецтва для мистецтва" з ніг до голови й тихо сказала:

- А ви, пане, замовте ходулі та витайте собі на здоров'ячко над "болотом". Може, і не замочите своє вбраннячко.

Лариса Косач постійно листувалася, серед адресатів, окрім родини Косачів-Драгоманових, найвизначніші діячі доби: Михайло Павлик, Осип Маковей, Іван Франко, Михайло Кривинюк, Ольга Кобилянська, Михайло Коцюбинський, Михайло Старицький, Агатангел Кримський, Михайло Грушевський, Сергій Єфремов, Гнат Хоткевич, Іван Труш, Борис Грінченко.

Останні роки та діяльність

У січні 1907 року Лесю Українку та її сестру Ольгу без жодної формальної причини арештували. Так вона потрапила до тієї самої камери, де сидів Борис Грінченко. Протримавши ніч, обох сестер відпустили.

На початку березня 1907 року Леся Українка переїхала з Колодяжного до Києва. А в кінці березня разом із Климентом Квіткою здійснила поїздку до Криму, зокрема, побувала у Севастополі, Алупці та Ялті.

Попри те, що Олена Пчілка була категорично проти стосунків дочки "з якимось жебраком", як презирливо називала Климента Квітку, 7 серпня 1907 р. вони офіційно оформили шлюб у церкві Вознесіння Господнього на Деміївці й оселилися на вулиці Велика Підвальна, 32, кв. 11 у Києві. 21 серпня разом вирушили до Криму, де Квітка одержав посаду в суді. Подружжя живе спочатку в Ялті (жовтень 1907 - кінець 1908), а 6 (19) грудня 1908 подружжя Квіток від'їздить з Ялти до Батумі, і на початку 1909 оселяється у Грузії (1909-1913), часто переїздить через службові призначення чоловіка: Телаві, Кутаїсі та ін.

З 29 листопада 1909 по 13 травня 1910, з 6 лютого по 25 квітня 1911 та з 17 листопада 1912 по 1 травня 1913 (за н.ст.) Леся Українка перебувала на лікуванні у Єгипті ( Хельван)

У цей час Лариса Косач багато працює на літературній ниві. 5 травня 1907 написала драматичну поему "Айша та Мохаммед", 18 травня остаточно завершила поему "Кассандра", роботу над якою розпочала ще 1903. 12 травня надіслала до альманаху "З неволі" ( Вологда) драматичну поему "На руїнах", видання для допомоги політичним засланцям. У вересні пише поезію "За горою блискавиці", продовжує роботу над творами "У пущі", "Руфін і Прісцілла".

З чоловіком працювала над зібранням фольклору: зокрема, на кошти подружжя організовано етнографічну експедицію Філарета Колесси, в ході якої зроблено одні з перших аудіозаписів кобзарів. У цей самий час інтенсивно опрацьовує власні драми.

На початку липня 1913 року здоров'я Косач різко погіршилося через хворобу, пов'язану з нирками[яка?]. 4 липня на звістку про важкий стан Лариси до Грузії терміново приїжджають мати та Ізидора. Вони наполягають на переїзді з "малярійного" Кутаїсі до гірського Сурамі. Матері письменниця диктувала проєкти так і ненаписаної драми "На берегах Александрії". Символічне значення її творчості можна прочитати в молитві дітей до Геліоса над манускриптами.

Виснажена хворобою, Лариса Косач-Квітка померла 19 липня (1 серпня) 1913 року в Сурамі у 42-річному віці. Похована на Байковому кладовищі в Києві (надгробний пам'ятник - бронза, граніт; скульпторка Галина Петрашевич; встановлений 1939 року). Стосовно похорону Лесі Українки, Дмитро Дорошенко згадував, що "За добу до похорону стало відомо, що згідно з бажанням небіжчиці проводи труни відбудуться без участи духовенства. І справді, поперед жалібної процесії несено тільки чорний хрест. Але за труною йшло троє священиків: о. Павло Погоріло, о. Марко Грушевський і ще хтось третій". З іншого боку, дослідники вказують, що жодних розпоряджень щодо власного похорону Лариса Косач не робила. Могила Лесі Українки є національною пам'яткою.

Міфи про Лесю Українку

Є міфи про лесбійство Лесі Українки. Ось як пише Оксана Забужко у своїй книзі "Notre Dame d'Ukraine: Українка в конфлікті міфологій": "Приятельські листи американок, француженок і німкень XIX ст. для сьогоднішнього непідготовленого вуха таки справді можуть звучати мало не як шквал розпаношених лесбійських освідчень: „Як я тебе люблю... ти радість мого життя... моє серденько, як я тужу до тебе, як мрію про той час, коли ми знову побачимося" і т. д., - тоді як насправді це був цілком звичний, ба навіть ритуалізований тодішньою культурою спосіб жіночого словесного вияву прихильности й симпатії незалежно від об'єкта. Зрозуміло, що „епістолярний роман" панни Лесі й панни Ольги (стилістично, звісно, непорівнянно винахідливіший - у кожному разі, з Лесиної сторони, що єдина нам і відома) має бути відчитаний насамперед у цьому, питомому для нього контексті.".

Творча діяльність

Псевдонім "Леся Українка" був фамільним: Лесею Ларису звали Косачі, "Українцем" називався в еміграції Михайло Драгоманов.

Віршувати Лариса Косач почала в 9 років: поезію "Надія" написала під впливом звістки про долю тітки Олени Антонівни Косач (в шлюбі Тесленко-Приходько), засланої за участь у революційному русі. 1884 року у львівському журналі "Зоря" вперше надруковано вірші "Конвалія" та "Сафо" і зафіксовано ім'я - Леся Українка; у наступних перевиданнях до вірша "Сафо" Леся додала посвяту братóвій: "Любій Шурі Судовщиковій на спомин". 1885 року у Львові вийшла збірка її перекладів з Миколи Гоголя (виготовлена спільно з Михайлом).

Після того Леся Українка працювала ціле десятиліття і створила понад сотню поезій, з яких половина за її життя не була надрукована.

А вже поезію "Contra spem spero!" ( 1890) характеризує античне розуміння доблесті (arete), блискуче володіння міфологічними ілюзіями, автокреація жінки-воїтельки. Саме цей аспект творчості на довгі роки визначав тонус наукового "лесезнавства". Такі основні мотиви поезій "До товаришів", "Товаришці на спомин", "Грішниця", "Slavus - Sclavus", "Fiat nox", "Епілог" і багато інших. Мотив волі набирає в ній досить розмаїтих барв: від нескорення традиційному розумінню імперії до індивідуального вибору modus vivendi, що означає відкриття істини та служіння їй. Зрада на будь-якій площині ототожнюється з трагедією, з вчинком Медеї. Лірика жаги та прихованого тріумфу, пов'язаного з неможливістю зреалізувати свою любов, експонує схему лицарської любові. Лірична героїня - лицарка, що співає своїй дамі серця. Еротизм таких віршів як "Хотіла б я тебе як плющ обняти", "Твої листи завжди пахнуть зів'ялими трояндами" - це містичні дифірамби на честь божественної коханки.

Елемент епосу, властивий багатьом ліричним поезіям Українки, знайшов пізніше втілення в баладах, легендах, поемах, писаних на сюжети світової культури, проєктованих на актуальні проблеми вільної людини у світі зневолених ("Самсон", "Роберт Брюс, король шотландський", "Віла-посестра", "Одно слово" й ін.) й роль поета в цій боротьбі ( "Давня казка", "Саул", "Орфеєве чудо").

Драматургія

Далі Лариса Косач, широко використовуючи теми й образи світової літератури, розвинула новий жанр - драматичну поему. Серед створених нею драматичних поем:

"Одержима" (1901) - канва біблійної історії Міріам і Месії трансформується в мотив еросу і танатосу, які, втілюючи саме життя, становлять антитезу до постави Міріам.

Особливе місце посідають драми-поеми на теми вавилонського полону в аналогії до полону України в Російській Імперії ("На руїнах" (1904), "Вавилонський полон", "В дому роботи - в країні неволі"). Їх символізм зміст розкрито у вірші "І ти колись боролась, мов Ізраїль, Україно моя": "Чи довго ще, о Господи,// Чи довго, ми будемо блукати і шукати рідного краю на своїй землі?". Образ неволі як душі, раба власних стереотипів. Раб-єгиптянин і раб-єврей із "В дому роботи - в країні неволі" - це люди, які забули власне коріння. Духовна сліпота стає лейтмотивом творчості Лесі Українки.

"Кассандра" (1907) - розвинуто метафору людської правди і трагічної істини, яку представляє головна героїня.

"В катакомбах" (1905) - жорстко критикуються угодництво й пасивність поміркованої громади. Свобода творця - це не служба народові та його утилітарним цілям. Кара за цей вчинок - неможливість творити далі. Мотив вищого покликання митця, який яскраво проявляється вже в циклі поезій "Сім струн" у вірші "Fa" (Фантазіє, ти сила чарівна), тут набувають особливого загострення.

"Руфін і Прісцілла" (1910) - світлий образ християнки протиставлено грубій силі імператорського Риму.

"Бояриня" (1910) - у новому ракурсі представляє тему волі, поєднуючи феміністичну та національну жагу до свободи і наслідки тоталітаризму.

Драма-феєрія "Лісова пісня" (1911) - вершина творчості Лесі Українки. Конфлікт між високим ідеалом і прозаїчною дріб'язковою буденщиною. Головна героїня Мавка - не тільки поетичний образ казкової істоти, а й філософське узагальнення всього прекрасного, вічно живого. Циклічність натури протиставляється людському життю. І натура перемагає, байдужа до трагедій.

"Оргія" (1913) - античний фон експлікує провідні питання філософії. Контраст між діонісійським і аполлонівським началами підкреслює постать співця Антея. Розуміючи, чим є мистецтво і його роль в історії, він обирає смерть, яка переносить його в безсмертя.

Окреме місце в літературній спадщині Лесі Українки має мистецька проза. Перші оповідання з сільського життя ( "Така її доля", "Святий вечір!", "Весняні співи") змістом і мовою пов'язані з народними піснями. У жанрі казки написані "Три перлини", "Чотири казки зеленого шуму", "Лелія", "Біда навчить", "Метелик". Гострим драматизмом відзначаються повісті "Жаль" і "Приязнь". Залишилася не закінченою передсмертна повість Українки "Екбаль Ганем", призначена змалювати психологію арабської жінки.

Літературна критика та публіцистика

Активна літературно-критична праця Лесі Українки обмежена коротким періодом (1899-1907 роки). У її доробку - лише кілька літературно-критичних статей та доповідей, але їх вирізняє ґрунтовність та високий рівень опрацювання. Більшість із статей написані російською мовою, оскільки це були доповіді в Київському літературно-артистичному товаристві, які потім друкувалися у російському часописі, або ж були замовлені редакцією російського журналу "Жизнь ".

За життя письменниці опубліковано лише 4 статті у журналі "Жизнь" (" Два направления в новейшей итальянской литературе [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Малорусские писатели на Буковине [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Новые перспективы и старые тени [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]", " Заметки о новейшей польской литературе [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]") та одна - у журналі "Нова громада" (" Утопія в белетристиці" [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]). Статті " „Михаэль Крамер". Последняя драма Гергарта Гауптмана [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.]" та " Новейшая общественная драма [Архівовано 28 листопада 2021 у Wayback Machine.] " не були надруковані, ще кілька статей залишилися незакінченими.

Особистий та творчий шлях Лариси Косач аналізують переважно дослідниці: роботи Л.Кулінської, Наталі Кузякіної, Віри Агеєвої, Тамари Гундорової, Ніли Зборовської, Тетяни Мейзерської, Наталі Малютіної, Любові Ісаєнко засвідчують феміністичний дискурс лесезнавства. Ґрунтовні монографії випустили Олександра Вісич, Леся Демська-Будзуляк, Лариса Мірошниченко, Оксана Забужко.

Основні мотиви та теми

За Ларисою Мірошниченко, "у пошуках точності зображуваного Леся Українка в тексті (а через нього і в автоілюстраціях) найближче стояла до художника історичного жанру, що прагне максимально правдиво зображувати людей, події, сюжети, яких не бачив і навіть не міг бачити".

Моральний конфлікт самореалізації індивідуальної свободи вирішується несприйняттям Українкою християнства як власної релігії: "Леся Українка не применшила етичні ідеали християнської релігії (добра, милосердя, любові, надії, віри, правди), однак неприйнятним для неї залишалися форми трактування певних християнських положень". У драматургії Лесі Українки відбувається постійна еволюція індивідуальних свобод людини до свободи етичної, коли прагненням серця не суперечать прагненням духу. Причому в її філософській концепції етична свобода вивищується над свободою фізичною та естетичною. Тому у драматичних поемах розкриваються істинні природа й характер людини з індивідуальною шкалою цінностей, в якій головне - не задоволення власних потреб чи пристрастей, а вищий моральний закон, не нав'язаний, а обраний добровільно. Герой(-їня) Українки перебуває між двома моральними полюсами - "моральної самотності" та "моральної казарми", у її драмах діють герої межових ситуацій, створених письменницею для якнайглибшого висвітлення проблем індивідуальної етики. Леся Демська-Будзудяк поділяє героїв драм Лесі Українки на два типи: жіночий ( Кассандра) - пристрасний, вольовий, сексуально активний, та чоловічий ( Фауст) - розгублений, невпевнений, схильний до сумніву та морального і духовного безсилля. Пояснюється це тим, що дійсність, у яку потрапляли героїні, часто виявлялася доволі незатишною, а то й ворожою.

Олександра Вісич виявила, що рухомі конструкції (незавершені твори) у Косач домінували над завершеністю. Драму "Осіння казка" дослідниця характеризує так: "Прочитання цього твору часом нагадує полювання за міражами та наштовхує на розуміння невичерпного потенціалу мозаїки дій та образів драми, змістові лакуни якої доречно трактувати як гру, майстерне жонглювання формою". Специфіка побудови драми-поеми "На полі крові", на думку Вісич, дозволяє стверджувати, що цей твір є зразком відкритої драми, оскільки вона "фактично позбавлена жорстких композиційних меж "початок-кінець". Леся Українка належала до авторів, які "проявляють непередбачуваність розвитку первинної моделі твору, нерідко вона відступала від чисто раціоналістичної заданості".

Сучасний літературний аналіз

Гендерна дослідниця Віра Агеєва в дослідженнях "Поетеса зламу століть: Творчість Лесі Українки в постмодерній інтерпретації" (1991, 2001) інтерпретує творчість Л. Українки за допомогою постмодерністської теорії тексту, зокрема, концепції феміністичної критики. Постать української письменниці розглянуто у контексті інтелектуальних і духовних пошуків її складної доби, зламу віків, в часи зародження численних тенденцій художнього розвитку, що є визначальними для мистецтва всього XX ст. Проаналізовано проблему комунікативного розриву в "Кассандрі", охарактеризовано неоромантичне двосвіття "Лісової пісні". У роботі "Поетичний візіонеризм Лесі Українки" (2007) проаналізовано "комплекс Кассандри": містичний, віщунський досвід, долучення до трансцендентних вимірів, нелінійний час.

Літературознавиця Лариса Мірошниченко ( "Леся Українка. Життя і тексти", 2011) досліджує автографи, рукописи, тлумачить іншомовні вирази, за радянщини перекладені поверхово і невірно. Прослідковує вплив картин Ермітажу у Петербурзі та фотознімка Поля Верлена на майбутніх персонажів Лесі Українки.

Леся Демська-Будзуляк у монографії "Драма свободи в модернізмі. Пророчі голоси драматургії Лесі Українки" (2009) розглядає місце Лесі Українки у модерністському дискурсі, досліджує моральну філософію Лариси Косач та етичні конфлікти її героїнь і героїв.

Робота Олександри Вісич "Естетика нон-фініто у творчості Лесі Українки" (2014): нон-фініто ("незавершеність", "відкритість") створена індивідуальна парадигма написання твору у Лесі Українки (задум, накопичування матеріалу, "забування", інтенсивне писання, "вилежування", "викінчування", редагування). Через аналіз рукописів у світлі генетичної критики відтворено хронологію семи незакінчених драм мисткині.

Найповнішою з сучасних є фундаментальна історико-культурна праця Оксани Забужко "Notre Dame d'Ukraine. Українка в конфлікті міфологій" (2007), де досліджуються та розвінчуються усталені міфи про Українку. Забужко деконструює міф про Велику Хвору, гностично-лицарський міф поетеси та прослідковує непоправну втрату шляхетсько-лицарської культури, яку так ревно намагалася зберегти Лариса Косач. Дослідниця вказує, що літературознавство звикло "десексуалізувати видатну жінку („одинокого мужчину") шляхом інфантилізації", і наголошує на її фемінізмі, який "різниться від провінційного галицького "емансипаторства" її сучасниць шляхетською "генеалогією".

Зв'язок із неоязичництвом

Леся Українка і неоязичницький світогляд розглядаються у контекстах художнього, наукового та релігійного поглядів, що можуть як конфліктувати між собою, так і вступати у діалог, породжуючи спільні сенси. Підставою для цих естетичних та етичних пошуків є три напрямки інтелектуальної спадщини письменниці: художні твори, розвідки з фольклористики і теоретичні праці на тему історії. На тлі цього, в окремих випадках, Лесю Українку тлумачать як постать, що стоїть у витоків українського рідновір'я.

Список творів та видань

Твори Лесі Українки видавалися багаторазово. Науково об'єктивнішими є видання "Книгоспілки" (у 7 тт. 1923 - 25 і в 12 тт. 1927 - 30) з фаховими передмовами М. Зерова, Б. Якубського, М. Драй-Хмари, П. Руліна, Є. Ненадкевича, О. Білецького й інших. Усі пізніші видання мають умисні цензурні пропуски: у 5 тт. (1951 - 56), у 10 тт. (1963 - 65) і в 12 тт. (1975 - 79). Цінне багатим біографічним і епістолярним матеріалом є видання Ольги Косач-Кривинюк "Леся Українка. Хронологія життя і творчості" ( Нью-Йорк, 1970).

2021 року видано повне нецензуроване академічне зібрання творів Лесі Українки в 14-ти томах, до якого увійшли усі знайдені на той час тексти письменниці: драматичні, поетичні та ліро-епічні твори, художня проза, літературно-критичні та публіцистичні статті, переклади (поезія, проза, драма, публіцистика та інше), записи народної творчості (пісні, записані з голосу Лесі Українки), "Стародавня історія східніх народів" (текст підручника, написаного письменницею для молодшої сестри), листи, конспекти, виписки з книг, нотатки та інше. Зокрема й було відновлено фрагменти та матеріали, вилучені цензурою у попередніх виданнях. Загальний обсяг видання склав 9 448 сторінок.

Видання мовами світу

Твори Лесі Українки перекладено багатьма мовами світу, зокрема й англійською, бенгальською, грузинською, італійською, кримськотатарською, німецькою, польською, російською, французькою, угорською мовами.

Важливою для світового ознайомлення з творчою спадщиною Лесі Українки стала книжка Lesya Ukrainka in translations, видана у Філадельфії в 1988-му році. Видання містить переклади сімома мовами, зокрема переклад драми "У пущі" англійською (пер. Роксолани Стойко-Лозинської), драми "Блакитна троянда" німецькою (пер. Еберхард Райснер), драми "Камінний господар" іспанською (пер. Петра Клюка), уривки драм "Касандра" та "Лісова пісня" португальською (пер. Віри Вовк).

Адаптації та творчість за мотивами

Кіноекранізації творів Лесі Українки

Серед найвідоміших екранізацій:

Театральні вистави за творами Лесі Українки

1899 - "Блакитна троянда" (реж. Марко Кропивницький, трупа Марка Кропивницького)

1923 - "У пущі" (реж. О. Корольчук, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1925 - "Камінний господар" (реж. Гнат Юра, Київський театр ім. Івана Франка)

1943 - "На полі крові" (реж. Володимир Блавацький, Львівський Оперний Театр (ЛОТ))

1943 - "Йоганна, жінка Хусова" (Львівський Оперний Театр (ЛОТ))

1943 - "Одержима" (реж. Володимир Шашаровський, львівський Літературно-мистецький клуб

1946 - балет Михайла Скорульського "Лісова пісня" (Київський театрі опери та балету УРСР імені Тараса Шевченка). З 1958 року балет виконується у постановці балетмейстера Вахтанга Вронського, Марії Загайкевич

1938 - "Лісова пісня" (реж. І. Богаченко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1946 - "У пущі" (режисер - Гнат Юра, Київський театр ім. Івана Франка)

1952 - "Лісова пісня" (реж. В. Івченко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

1970 - "Кассандра" (реж. Сергій Сміян, Київський театр ім. Івана Франка)

1984 - "Лісова пісня" (реж. Київського театру юного глядача)

1988 - "Камінний господар" (реж. Сергій Данченко, Київський театр ім. Івана Франка)

1991 - "Бояриня" Харківський академічний український драматичний театр імені Тараса Шевченка

1995 - "Апокрифи" за драматичною поемою "На полі крові" і драматичним етюдом "Йоганна, жінка Хусова" (реж. Володимир Кучинський, Львівський академічний театр імені Леся Курбаса)

2001 - моновистава "На полі крові" (реж. Ірина Волицька, творча майстерня "Театр у кошику")

"Адвокат Мартіан" (реж. Степан Пасічник, Харківський театр "Post Scriptum")

2006 - поетична вистава "Монологи. Вечір Слова" за поезіями Лесі Українки (реж. Степан Пасічник, Харківський театр "Post Scriptum")

Вистава-триптих "Апокриф" із творів "Прокляття Рахілі", "Що дасть нам силу?" і "На полі крові" (реж. Руслана Порицька, Луцький театр "ГаРмИдЕр")

2009 - "Бояриня" (реж. Григорій Шумейко, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

2009 - "На полі крові" (Луцький театр "ГаРмИдЕр"]])

2009 - "На полі крові" (реж. Юрій Розстальний, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка) - прем'єра на сцені у фойє, з 2011 року - на Камерній сцені ім. Сергія Данченка

2010 - "Лісова пісня" (реж. Людмила Колосович, Львівський театр Лесі)

2017 - пластична вистава "Любов)" (реж. Артем Вусик, Львівський театр Лесі

2019 - "Verba" за драмою-феєрією "Лісова пісня" (реж. Сергій Маслобойщиков, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка)

2020 - "Камінний господар" (реж. Іван Уривський, Київський академічний драматичний театр на Подолі)

2020 - "На полі крові" (реж. Павло Кільницький, Івано-Франківський академічний обласний театр ляльок імені Марійки Підгірянки)

2020 - "Саронська квітка, або інша сторона гріха" за творами "На полі крові" і "Йоганна, жінка Хусова" (реж. Денис Федєшов, Чернігівський обласний академічний український музично-драматичний театр імені Тараса Шевченка)

2021 - "LE" Re: post-опера на музику Сергія Вілка, Андрія Мархеля, Яни Шлябанської (реж. Влад Троїцький, NOVA OPERA, м. Київ)

2021 - "Грішниця" (реж. Тетяна Авраменко, Київський академічний театр українського фольклору "Берегиня")

2021 - "Зі співом на устах" літературно-музична композиція Л. Оспадової за уривками з п'єс "Кассандра", "Лісова пісня", "Камінний господар" та віршами (реж. Костянтин Гросман, Миколаївський академічний художній російський драматичний театр)

2021 - "Кассандра" (реж. Давид Петросян, Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка, м. Київ)

2021 - "Леся Українка. Жіноча доля" літературно-театралізоване дійство (реж. Наталія Тимощук, Полтавський академічний обласний театр ляльок)

2021 - "На полі крові" (реж. Євген Скрипник, Кіровоградський академічний український музично-драматичний театр імені М. Л. Кропивницького)

2021 - "Розмова" (реж. Ірина Волицька, Творча майстерня "Театр у кошику", м. Львів)

2021 - "Оргія" опера Олександра Костіна (реж. Тетяна Воронова, Оперна студія Національної музичної академії України ім. Петра Чайковського)

2021 - "ЛесЯ Українка" Павла Гончарова за мотивами творів "Одержима", "Камінний господар", "Кассандра", "Бояриня" (реж. Павло Гончаров, Черкаський академічний обласний український музично-драматичний театр імені Т. Г. Шевченка)

2021 - "Лісова пісня. Реінкарнація" (реж. Дмитро Карачун, Молодіжний театр "Silentium", м. Калуш)

2021 - "Лісова пісня" (реж. Ольга Турутя-Прасолова, Харківський державний академічний російський драматичний театр імені О. С. Пушкіна, мала сцена)

2021 - "На полі крові" (реж. Тетяна Лещова, Запорізький академічний обласний український музично-драматичний театр імені Володимира Магара)

2021- "Кассандра" - (реж. Ігор Білиць, Національний академічний український драматичний театр ім. Марії Заньковецької)

Радіовистави за творами Лесі Українки

Аудіокниги за творами Лесі Українки

Пісні на слова Лесі Українки

Поетичні тексти Лесі Українки використовують у творчості українські гурти та сольні виконав(и)ці:

Королівські Зайці (пісні "В себе на вежі", "Русалка", "Аби я", "Голубка", "Дні без сонця");

Mavka (пісні "Semmering", "Zori");

Тельнюк: Сестри (пісні "На мотив з Міцкевича", "Літо краснеє минуло...", "Досадонька (Ой, здається - не журюся...)", "Contra spem spero!");

Тарас Компаніченко (пісня "Трагедія");

KRUTЬ (пісня "Леся", вірш "Contra spem spero!");

Театр Лесі Українки у Львові: пісня "Тихо" (вірш "Якщо прийде журба..."). Прем'єра кліпу відбулась у 2019 році до 148 річниці від дня народження патронеси театру.

Відеогра за мотивами "Лісової пісні"

Американська компанія Colabee розпочала 2016 року розробку пригодницької відеогри за мотивами твору "Лісова пісня" ("The Forest Song"). Цей проєкт новоствореної команди розробників, що базуються в Сієтлі та Києві, однак, був скасований.

З 1951 року могила поетеси і громадської діячки Лесі Українки має статус пам'ятки історії національного значення. Деякий час за всіма чотирма могилами родичів доглядала племінниця поетеси Євгенія Мільська.

Пам'ятна дошка на вул. Лесі Українки в Харкові

21 жовтня 2010 року ВРУ постановила у лютому 2011 року урочисто відзначити на державному рівні 140-річчя з дня народження Лесі Українки

Пам'ятники і пам'ятні дошки

Видатній мисткині та діячці встановлено більше 90 пам'ятників і пам'ятних дощок в Україні та світі. Лише в Луцьку їх 4: 1966, 1977, 1986 та 2004.

За кордоном:

Пам'ятні дошки:

Життя та творчість Лесі Українки вивчає Науково-дослідний інститут Лесі Українки.

Найменування в честь

У Мельбурні ( Австралія) є Українська Школа ім. Лесі Українки в Нобл Парку.

На честь письменниці названо астероїд 2616 Леся (2616 Lesya), відкритий 28 серпня 1970 року в головному поясі астероїдів, що розташований між орбітами Марса та Юпітера і складається приблизно з 580 000 астероїдів.

У Луцьку біля в'їзної вежі замку Любарта є дерево, яке іменують Лесиним ясеном. Воно одне з найстаріших дерев міста. Вважається, що саме під ним мала Леся написала свій перший вірш.

2020 року іменем Лесі Українки названо площу в Мадриді.

На грошах та поштових марках

З 2007 року на аверсі купюри НБУ в 200 гривень процитовано вірш 1890 року: "За правду, браття, єднаймось щиро, Єдиний маєм правий шлях...".

Премія імені Лесі Українки

Постановою Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів УРСР від 17 липня 1970 р. № 372 "Про відзначення 100-річчя з дня народження Лесі Українки" було засновано літературну премію імені Лесі Українки за найкращий твір для дітей. Премію присуджували щорічно починаючи з 1972 року "за глибокоідейні та високохудожні твори для дітей, які сприяють комуністичному вихованню підростаючого покоління і здобули широке громадське визнання".

2004 року встановлено "Премію Кабінету Міністрів України імені Лесі Українки за літературно-мистецькі твори для дітей та юнацтва", яку "присуджують щороку за твори, які сприяють вихованню молодого покоління в дусі національної гідності, духовної єдності українського суспільства та здобули широке громадське визнання".

Фільми та телепередачі

Мисткині присвячено художні, документальні стрічки та телепередачі:

150 років з дня народження

Урядову постанову про відзначення 150-річчя з дня народження Лесі Українки 25 лютого 2021 року за номером № 2286-VIII було оприлюднено 8 лютого 2018 року.

До ювілею агенція "Postmen" разом із Міністерством культури та інформаційної політики та Державне агентство України з питань мистецтв та мистецької освіти створили мистецький проєкт "Леся Українка: 150 імен" та айдентику, що стала основою проєкту, метою якого є нестереотипне розкриття постаті поетки та привернення уваги молоді до її творчості. Проєкт експонувався на трьох поверхах Українського дому в Києві протягом 25 лютого - 8 березня 2021, на запрошення агенції над наповненням експозиційного простору працював мистецтвознавець Павло Гудімов. На першому поверсі Українського дому для відвідувачів було запущено робота-бібліотекаря НП Лукаша, створеного разом з Новою Поштою, котрий підбирав книгу відповідно до запитів відвідувачів. Крім мистецького проєкту айдентика була інтегрована в десятки подій і лімітовані серії продукції від українських виробників.

14-ти томне зібрання творів Лесі Українки (видання 2021 року)

До ювілею пройшли також виставки сценографії, конкурс на кращу декламацію, виставка ілюстрацій, концерти та масові вшанування пам'яті. Найбільше заходів - в Житомирській, Волинській областях та Києві. Крім того, ініціативи реалізовані в Лондоні, США та Будапешті. У приміщенні Львівського академічного драматичного театру ім. Лесі Українки відбулася виставка "Диво-Леся", де Лариса Косач зображена у незвичних образах - Гарлі Квінн, Фріда Кало та Диво-жінка - разом художниця Леся Мазанік представила 13 картин письменниці.

Український інститут книги підготував до друку та видав повне академічне зібрання творів Лесі Українки у 14 томах. Адміністрування роботи з підготування текстів: Волинський національний університет імені Лесі Українки: ректор Анатолій Цьось, проректор Юрій Громик. Творчий колектив з підготування текстів Віра Агеєва, Юрій Громик, Оксана Забужко, Ірина Констанкевич, Марія Моклиця, Сергій Романов. Електронну версію зібрання викладено у вільний доступ у мережу.

Київські театри принагідно підготували прем'єри та існуючі репертуарні вистави, якими вшанували Лесю Українку як драматургиню. Національний академічний театр імені Лесі Українки підготував виставку театральних костюмів з вистав за п'єсами Лесі Українки у музеї Тараса Шевченка (роботи художників від Анатолія Петрицького до Марії Левитської), зіграли ювілейну, 150-у виставу "В полоні пристрастей", провели імпрезу за участю актрис-зірок - "Три кохання" за творами поетки, створену молодими акторами театру. Національний академічний драматичний театр імені Івана Франка через пів століття після попередньої постановки втілив нову версію за мотивами п'єси "Кассандра" про провидицю, що могла зупинити війну у постановці Давида Петросяна.

Режисер Влад Троїцький разом із формацією NOVA OPERA у просторі Українського дому створив Re: post-оперу "LE", яка "трансформує образ Лесі Українки, муміфікований радянською освітою та пропагандою, показує її живою людиною, борцем, просвітницею, яка закладала основи української державності, вписавши українську культуру у світовий контекст" (музика: Сергій Вілка, Андрій Мерхель, Яна Шлябанська). Пряма трансляція відбулася на суспільному телеканалі "UA: Культура".

Серед інших прем'єр до народження Лесі 25 лютого вийшли прем'єри "Грішниця" у постановці Тетяни Авраменко ( Київський академічний театр українського фольклору "Берегиня"), "Лісова пісня" Ігоря Бориса ( Харківський академічний український драматичний театр імені Тараса Шевченка), "На полі крові" Євгена Скрипника ( Кіровоградський академічний український музично-драматичний театр імені М. Л. Кропивницького), "На полі крові" Івана Даніліна ( Рівненський обласний академічний український музично-драматичний театр), "Розмова" Ірини Волицької (Львівська творча майстерня "Театр у кошику"). Миколаївський академічний художній російський драматичний театр зіграв літературно-музичну композицію "Зі співом на устах" за уривками з п'єс "Кассандра", "Лісова пісня", "Камінний господар" та віршами Лесі Українки (реж. Костянтин Гросман), у Полтавському академічному обласному театрі ляльок - літературно-театралізоване дійство "Леся Українка. Жіноча доля" (реж. Наталія Тимощук).

Театральні прем'єри тривали й надалі: 26 лютого опера "Оргія" на музику Олександра Костіна (реж. Тетяна Воронова, Оперна студія Національної музичної академії України ім. Петра Чайковського); 24 березня вистава-притча "ЛесЯ Українка" за мотивами творів "Одержима", "Камінний господар", "Кассандра", "Бояриня" (реж. Павло Гончаров, Черкаський академічний обласний український музично-драматичний театр імені Т. Г. Шевченка).

24 лютого 2021 року у Посольстві України в Індії відбулася презентація короткого фільму "Мавка" ( гінді वनपरी) за мотивами твору "Лісова пісня", що став першою екранізацією твору Лесі Українки мовою гінді. Фільм було знято представниками української громади Індії на основі перекладу "Лісової пісні" на мову гінді, який у 2016 році здійснив директор Центру мови гінді й індійської літератури Інституту філології КНУ ім. Т. Шевченка Юрій Ботвінкін.

1. Лях М. Між Драгомановим і Марксом. Політичне життя Лесі Українки [Архівовано 2 березня 2021 у Wayback Machine.] // Спільне, 2 березня 2021

2. Лавріненко Ю. Українська соціял-демократія (група УСД) і її лідер Леся Українка [Архівовано 9 жовтня 2014 у Wayback Machine.]

3. "Korp! Amicitia konvent" [Архівовано 4 лютого 2012 у Wayback Machine.] (переглянуто 2.12.2012)

4. Lesja Ukrainka mälestustahvel [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.], tartu.ee

5. Черкаська, Ганна (19 вересня 2016). Климентій Квітка. UAHistory (укр.). Архів оригіналу за 25 травня 2021.

6. ↑ Леся Українка. Хронологія життя і творчості

7. Сімчук, Олександр. Леся Українка і вередливі кобзарі. Як починався український звукозапис. Архів оригіналу за 10 жовтня 2019.

8. Київ: Енциклопедичний довідник / за редакцією А. В. Кудрицького. - К. : Головна редакція Української радянської енциклопедії, 1981. - 736 с., іл.

9. Дорошенко Д. Мої спомини про давнє минуле (1901-1914 роки). - Винипеґ: Накладом Вид. Спілки Тризуб, 1949. - С. 152.

10. Про похорон Лесі Українки | Волинська єпархія Київського Патріархату - Газета "Волинські єпархіальні відомості". arkhiv.pravoslaviavolyni.org.ua.

11. Останні три місяці у житті Лесі Українки - Локальна історія. localhistory.org.ua (укр.).

12. ↑ Подлісецька О. О. Методологія досліджень творчості Лесі Українки [Архівовано 31 січня 2021 у Wayback Machine.]. Вісник ОНУ. 2014, т. 20, вип. 1, ст. 57-61.

13. Леся Українка. Повне академічне зібрання творів: у 14 томах. Том 7. Літературно-критичні та публіцистичні статті / ред. В. Агеєва; передм. М. Моклиця; упоряд., комент. М. Моклиця, Н. Колошук, Т. Левчук. - Луцьк : Волинський національний університет імені Лесі Українки, 2021. - С. 19-41. - ISBN 978-966-600-722-6.

14. Леся Українка. Твори: [в 12 т.] / Леся Українка. - Київ : Книгоспілка, 1930. - Т. 12. - С. 7-41.

15. Lesya Ukrainka in translations English, German, Spanish, French, Croatian, Portuguese, Italian [Архівовано 14 травня 2022 у Wayback Machine.] / Ed. by N. Pasuniak. - Philadelphia, The commemorative committee to honor Lesia Ukrainka, 1988. - 320 p.

16. Олег ВЕРГЕЛІС (28 листопада 2020). Онлайн-революція почалась з Подолу. Леся Українка і Юля Тимошенко на уламках Культури Культурний фронт (ua) . "Главком". Архів оригіналу за 20 травня 2021.

17. Галина КАНАРСЬКА (4 лютого 2021). Любов предвічна невмируща (ua) . Г-та "Збруч". Архів оригіналу за 30 квітня 2021.

18. "Про відзначення 100-річчя з дня народження Лесі Українки"[недоступне посилання з квітня 2019] - постанова Центрального Комітету КП України і Ради Міністрів УРСР від 17 липня 1970 р. N 372

19. Георгій Лук'янчук (5 березня 2021). У Києві вшанували Лесю Українку (PDF). Свобода. Ukrainian National Association. Архів оригіналу (PDF) за 25 квітня 2021.

20. В Посольстві України в Республіці Індія відбувся захід з нагоди відзначення 150-ї річниці з Дня народження Лесі Українки (ua) . Посольство України в Республіці Індія. 24 лютого 2021.

Леся Українка. Публікації. Статті. Дослідження, т. І - III. - 1954 . - 60 с.

Леся Українка. Публікації. Статті. Дослідження. - К., 1973.

Київ. Енциклопедія. / В. Г. Абліцов. - К.: Видавництво "Фенікс". 2016. - 288 с.

Біографістика

Літературна критика

Аврахов Г. Художня майстерність Лесі Українки. - К., 1964.

Бабишкін О., Курашова В. Леся Українка. Життя і творчість. - К., 1955.

Бабишкін О. Драматургія Лесі Українки. - К., 1963.

Вишневська Н. Лірика Лесі Українки. Текстологічне дослідження. - К., 1976.

Денисюк І., Міщенко Л. Дивоцвіт. Джерела і поетика "Лісової пісні" Лесі Українки. - Л., 1963.

Дзюба І. Та, що пильнувала ватри (До 50-ої річниці з дня смерти Лесі Українки) [стаття написана 1963 року] // В кн. Л. Українка. "Бояриня". - Торонто, 1971, стор. 110-129. // Українські вісті. 1971. № 25. С. 2-3; 1971. № 27. С. 2-3. ref

Драй-Хмара М. Леся Українка. Життя і творчість. - К., 1926.

Журавська І. Леся Українка та зарубіжні літератури. - К., Вид-во Академії наук Укр. РСР, 1963. - 229 с.

Зеров М. Леся Українка. X. - К., 1924. // Від Куліша до Винниченка: нариси з новіт. укр. письменства / проф. М. Зеров, - Київ: Культура, 1929. - 192 с. - С. 104-141.

Костенко А. Співачка досвітніх вогнів. - К: Веселка, 1971. - 223 с.

Костенко А. Леся Українка. Художньо-документальна біографія. Видавництво художньої літератури "Дніпро", Київ, 1985. 394 стр

Кулінська Л. Поетика Лесі Українки. - К. : Вид-во Київського ун-ту, 1967. - 254 + [2] с. : портр.

Кулінська Л. Проза Лесі Українки. - К., Вища школа, Вид-во при Київ. ун-ті, 1976. - 167 с.

Кулінська Л. У світі ідей та образів (Особливості поетики драми Лесі Українки). - К.: Дніпро, 1971. - 224 с.

Музичка А. Леся Українка, її життя, громадська діяльність і поетична творчість. Передмова М. Куліша. - [Одеса]: Державне видавництво України, 1925. - X + 108 с. : іл., портр. - (Критична бібліотека)

Одарченко П. Українка Леся // Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. - Париж - Нью-Йорк : Молоде життя, 1980. - Кн. 2, [т. 9] : Тимошенко - Хмельницький Богдан. - ISBN 5-7707-4049-3. / Т. 9: Перевидання в Україні. - Львів, 2000. - с. 3200-3600: іл. - ISBN 5-7707-4048-5.

Пількевич С. (відп. ред.) Леся Українка. Документи і матеріали 1871-1970. Арх. упр. при Раді міністрів Української РСР. - Київ, Наукова думка, 1971. - 482 + 5 с. : іл.

Рудницький Я-Б. Єгипет у житті і творчості Лесі Українки / Стаття основана на авторовім викладі на Міжнародньому Конгресі Порівняльної Літератури в Бордо, Франція, 2 вересня 1970 р. // Міжнародний культурний портал Експеримент / 12-05-2018

Сверстюк Є. "На полі чести" // Собор у риштованні. - Париж - Балтімор, 1970. - С. 106 -12; а також у газ. Літературна Україна. - 1963. - Ч. 61.

Франко І. Леся Українка. ЛНВ, т. III, кн. 7. - Л., 1898.

Феміністична літературна критика

Їм промовляти душа моя буде. "Лісова пісня" Лесі Українки та її інтерпретації. - К., 2002.

Агеєва В. Поетеса зламу тисячоліть. Творчість Лесі Українки в постмодерній інтерпретації. - К., 2001.

Гундорова Т. Леся Українка: екзистенціалізм-християнство-фемінізм // СіЧ. - 1996. - № 8/9. - С. 19-28.

Гундорова Т. Феміністична утопія слова Лесі Українки // Сучасність. - 1996. - № 5. - С. 89-96.

Гундорова Т. "Одержима" Лесі Українки: любов до смерті (Liebestod) // Українка, Леся. Драми та інтерпретації. - К.: Книга, 2011. - С. 44-54.

Забужко О. Notre Dame d'Ukraine: Українка в конфлікті міфологій. - К., 2007.

Життєпис

Українка Леся // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. - Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. - Буенос-Айрес, 1966. - Т. 8, кн. XV : Літери Ст - Уц. - С. 1951-1953. - 1000 екз.

Українка [Архівовано 19 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. - К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана , 2004. - Т. 6 : Т - Я. - 768 с. - ISBN 966-7492-06-0.

Українка Леся // Шевченківська енциклопедія : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський. - Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2015. - Т. 6: Т-Я. - С. 392-393.

Лазаревський Г. Молодість Лесі Українки [Архівовано 26 вересня 2021 у Wayback Machine.]. Вінніпег: Український Голос, 1943. 61 с.

Енциклопедія життя і творчості Лесі Українки [Архівовано 11 липня 2015 у Wayback Machine.] ФОТОГАЛЕРЕЯ [Архівовано 11 липня 2015 у Wayback Machine.]

"Кожна жінка, що себе поважає, не пише ніколи листа того дня, коли обіцяла". Леся Українка, поетеса // Країна, № 7 (60), 25.02.2011[недоступне посилання з липня 2019]

Відеозаписи публічних лекцій

Листування

Твори

Поетичні

Прозові

# data[].attributes.attachment_link.title
Леся Українка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Леся Українка Ім'я при народженні Лариса Петрівна Косач Псевдонім Леся Українка Народилася 13 (25) лютого Новоград-Волинський, Волинська губернія, Російська імперія 1871 [1] Померла 1 серпня 1913 [1] [2] [...]