# data[].attributes.body
- "som en Dannemand bør leve med sin Ægtehustru" - han er nær ved at vende sig om for at se paa sin Ven, Frederik Brasen, der sidder bag ved ham og lærer Bryllupssalmen udenad.

# data[].attributes.body
- Man siger, hun har været forlovet med sin Fætter.
- Ja, Gud bevar' os, det er ganske vist. Det var en Børneforlovelse. - Men hun saá dog

# data[].attributes.body
Hun hører ikke mere... hun véd, hun er solgt. Men Tante Elisabeth har sagt, at Kærligheden er en Vane, saa vil hun vel lære at elske ham...

# data[].attributes.body
"Hun hører ikke mere... hun ved hun er solgt"

# data[].attributes.body
Hun hører ikke mere... hun ved, hun er solgt. Men tante Elisabeth har sagt, at Kærlighed er en Vane, saa hun vil vel lære at elske ham... Thi hun har ikke elsket nogen anden?

# data[].attributes.body
Hvor gammen han er? - Tredive Aar... han har været smuk, men nu er der saamæn ikke meget ved ham.

# data[].attributes.body
"og hvert af hans Spørgsmaal syntes hende som en Spade Jord paa hendes Ungdoms Drømme [...]"

# data[].attributes.body
"Tredvie Aar... han har været smuk, men nu er der saamæn ikke meget ved ham"

# data[].attributes.body
-Og hvert af hans Spørgsmaal syntes hende som en Spade Jord paa hendes Ungdoms Drømme. Det brændte hendes Hoved, hendes Læber var tørre. Hun havde siddet ved Klaveret og spillet, da hendes Fader kom ind, ophidset og forstyrret, og sagde hende, at

han var kompromitteret, hvis hun ikke reddede ham ved at ægte den rige Boeck

# data[].attributes.body
"Agnes gyser, som en kold Haand havde berørt hende."

# data[].attributes.body
Han er høj, mørk, maske lidt for slank; hans hvide sjorte er glad, uden Læg, hans Chapeau-bas er foret med blaat

# data[].attributes.body
"- Kammerherren sidder daarligt i det. - Ja, naturligvis. Tror De ellers, at den aristokratiske Familie vilde ønske saadan en Mesalliance?"

# data[].attributes.body
... et Skrig hentørredes i hendes Strube...

# data[].attributes.body
"Hun er middelhøj, blond med askegraat haar. Trækkene bløde. Huden dunet som en fin Frugt. Læberne fint formede med et sørgmodigt Smil. Om hendes bølger den hvide atlask som en skinnende Flod

# data[].attributes.body
"Huden dunet som en fin Frugt, Læberne fint formede med et sørgmodigt Smil"

# data[].attributes.body
Og pludselig tænker hun saa, at
dette sagte "Ja" binder hende saa forfærdelig fast.

# data[].attributes.body
Og nu kunde han ikke lade være at tænke paa den flove Vittighed, netop nu, hvor han skulde være alvorlig

# data[].attributes.body
- Om I ved Eder fri, at I ikke har givet nogen anden Kvinde, som nu lever, Eders Ægteskabstro, som dette kunder være til Hinder.
- Ja - - Jo, han kan jo nok svare ja- det andet var kun for Spøg. Man sagde saadan noget i Nødsfald. Det gjorde alle , og siden havde han jo sørget godt baade for hende og Barnet [...] han havde intet at bebrejde sig.

# data[].attributes.body
da Barnet døde, var han en Formiddag taget ud paa Kirkegaarden og havde ladet
Graveren sætte et Rosentræ paa Graven - han havde intet at bebrejde sig.