# data[].attributes.headline
Reivindicacions contra la discriminació - la vaga del 8 de Març

# data[].attributes.subject
Reivindicacions contra la discriminació - la vaga del 8 de Març

# data[].attributes.body
Les desigualtats entre dones i homes, a la feina, són moltes: les dones cobren menys, tenen feines menys estables, de nivells més baixos, estan més abocades a la pobresa i a l'assetjament (sobretot sexual)... a més, treballen més hores que els homes en l'àmbit domèstic sense cobrar.
Però el camí cap a la igualtat és lent, més si no hi treballem totes i tots.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La plena igualtat de gènere podria tardar, almenys, 60 anys més

La crisi de la Covid amenaça encara més el lent progrés de la igualtat entre homes i dones, segons un informe de la Unió Europea

La plena igualtat de gènere podria tardar encara, com a mínim, 60 anys més, segons un informe de l'Institut Europeu d'Igualtat de Gènere en què també s'alerta que estan en perill els avenços dels últims anys.

Es constata que la crisi del coronavirus ha posat més pressió sobre les dones i ha evidenciat encara més desigualtats.

Segons l' índex d'igualtat de gènere al conjunt dels 27, la Unió Europa se situa als 68 punts en una escala en què 100 és la igualtat. Cada any només millora mig punt, i, per tant, amb un ritme d'un punt cada dos anys es tardaran més de sis dècades a assolir la plena igualtat de gènere a la UE.

És a dir, fins que els alumnes de primària d'avui estiguin jubilats.

La comissària d'Igualtat de la UE, Helena Dalli, assegura que la crisi del coronavirus ha servit per evidenciar més desigualtats i que el llarg camí que Europa encara té per recórrer és " molt preocupant".

Suècia lidera la classificació en igualtat, seguit de Dinamarca, França i Finlàndia. Espanya ocupa el vuitè lloc amb 72 punts sobre 100, quatre punts per sobre de la mitjana europea. A la cua hi ha Grècia, Hongria i Romania.

En tots els àmbits analitzats, des de tipus de feina, salaris o llocs de responsabilitat, hi ha desequilibri. I amb la pandèmia, es veuen més.

"La crisi del coronavirus ha deixat clar que la nostra feina en igualtat de gènere i drets humans és més urgent que mai. De fet, la pandèmia ha posat en relleu moltes desigualtats", assegura la comissària d'Igualtat de la UE, Helena Dalli.

L'informe evidencia la bretxa entre homes i dones en l'àmbit de les TIC (Pexels)

La directora de l'Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere (EIGE), l'holandesa Carlien Scheele, reconeix els "petits però ferms" avanços cada any, però assegura que per ara hi ha motius de "preocupació".

"Ara més que mai, els polítics necessiten utilitzar els resultats d'aquest índex per dissenyar solucions inclusives que promoguin la igualtat de gènere a la nostra societat, tant durant com després de la pandèmia", afirma Scheele.

Violència masclista i bretxa tecnològica
Els confinaments han silenciat encara més les violències de gènere. Segons dades de l'Eurostat, es van comptar 854 assassinats masclistes durant el 2019.

El 75% del personal sanitari són dones (REUTERS/Juan Medina)

Amb la crisi sanitària, s'evidencia la feminització del personal sanitari: les dones són el 75% del total.

I una altra conclusió de l'estudi és que els homes dominen el desenvolupament de les noves tecnologies a la UE.

Malgrat representen el 58% del cens de l'estudi, només el 19% de qui es gradua en camps relacionats amb el sector digital i tecnològic són dones.

# data[].attributes.attachment_link.title
La plena igualtat de gènere podria tardar, almenys, 60 anys més

# data[].attributes.attachment_link.description
La plena igualtat de gènere podria tardar, almenys, 60 anys més La crisi de la Covid amenaça encara més el lent progrés de la igualtat entre homes i dones, segons un informe de la Unió Europea La plena igualtat de gènere podria tardar encara, com a mínim, 60 anys més, segons un informe de l'Institut Europeu d'Igualtat de Gènere en què també s'alerta que estan en perill els avenços dels últims anys.

# data[].attributes.body
1. Creeu la vostra columna i poseu-li un títol.
2. Escolliu una reivindicació: què vol dir?
2. Busqueu informació sobre la discriminació o desigualtat laboral i econòmica a la què fa referència. Feu-ne una presentació/resum i pengeu un link amb algun document (notícia, estudi...) que confirmi el què heu explicat.
3. Afegiu algun audiovisual (vídeo o imatge) que representi el què expliqueu.
4. Compartiu-ho amb la classe.

# data[].attributes.headline
DESIGUALTATS ENTRE HOMES I DONES EN EL SOU I TREBALL DOMÈSTIC 

# data[].attributes.subject
DESIGUALTATS ENTRE HOMES I DONES EN EL SOU I TREBALL DOMÈSTIC 

# data[].attributes.body
Moltes vegades els homes tenen un salari més elevat que una dona que treballa en el mateix lloc i durant les mateixes hores.
La gent encara manté els estereotips: les dones assumeixen el càrrec de les tasques de casa i la cura dels infants, i els homes s'ocupen de les reparacions.
En general, un 66,5% de les dones està al càrrec de les tasques domèstiques, en contra del 12% dels homes. Un de cada 10 homes fa la bugada, en canvi el 75% de les dones s'ocupa de fer-la. El 9,6% dels homes escombra o neteja, però el 60,7% de les dones fa això. A Catalunya, les dones cobren 6.350€ menys de mitjana a l'any que els homes.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'última enquesta del Centre d'Estudis d'Opinió mostra que la igualtat de gènere encara està lluny d'aconseguir-se. La societat continua mantenint els estereotips: les dones assumeixen les tasques de la llar i la cura dels infants i els homes s'ocupen de les petites reparacions.

Així es mostra als resultats de l' enquesta sobre qüestions de gènere: l'home dedica unes 12 hores la setmana a feines domèstiques, deu menys que les dones, que n'hi dediquen de mitjana 22 hores i mitja.

Dedicació a les tasques domèstiques en hores entre homes i dones

Les desigualtats s'evidencien quan es desglossa en tasques concretes. El 22,2% dels homes cuinen a casa i, les dones ho fan el 65,9%.

Un de cada deu homes fa la bugada, en canvi, un 75% de les dones s'ocupa de posar i estendre la rentadora. Amb uns resultats similars es presenta la tasca de la neteja.

Només el 9,6% dels homes s'ocupen d'escombrar, fregar o treure la pols. Elles, el 60,7%.

Dedicació a les tasques domèstiques (%) entre homes i dones

En canvi, en petites reparacions les xifres s'inverteixen. Un 78,2% dels homes s'ocupa d'aquestes tasques respecte al 9,3% de les dones.

En general, qui està al cas de les necessitats domèstiques són les dones amb un 66,5%, contra el 12% dels homes.

La cura dels infants recau, encara, en les mares

Més de la meitat de les mares deixen d'anar a la feina per cuidar el fill malalt. Els pares, molt menys, un 14,3%.

Un 24% més de mares van als parcs amb els seus fills. Això pot estar lligat a una altra qüestió que es mostra a l'enquesta: un 36,4% de les dones busquen un treball a temps parcial per tenir cura dels fills, els pares tan sols el 15,6% ho fa per aquest motiu.

Diferència entre homes i dones pel que fa a la dedicació als infants

Fins i tot, elles demanen 10 vegades més permisos per interrompre la feina. I un 33,3% va abandonar la feina quan va tenir una criatura.

Les dones són susceptibles a rebre "floretes" amb bona intenció

Els resultats de les 1.500 enquestes fetes mostra que un 34,9% dels homes creu que diuen compliments sense cap mala intenció.

Gairebé la meitat dels homes no se sent còmode amb una cap

És destacable la presència de desigualtat de gènere encara existeixen en la societat. I és que un 46,7 dels homes han assegurat que se senten incòmodes tenint una dona com a cap a la feina.

# data[].attributes.attachment_link.title
Desigualtat de gènere: les dones dediquen 10 hores més que els homes a les feines de casa

# data[].attributes.attachment_link.description
L'última enquesta del Centre d'Estudis d'Opinió mostra que la igualtat de gènere encara està lluny d'aconseguir-se. La societat continua mantenint els estereotips: les dones assumeixen les tasques de la llar i la cura dels infants i els homes s'ocupen de les petites reparacions.

# data[].attributes.headline
Reivindicació del ventall amb el lema "#MÁSMUJERES"

# data[].attributes.subject
Reivindicació del ventall amb el lema "#MÁSMUJERES"

# data[].attributes.body
Ventalls vermells per demanar més DONES. Una de les catifes vermelles, s'havia tenyit de negre, i iniciatives com "Time's up" guanyaven visibilitat. La iniciativa CIMA realitzava la seva pròpia dirigida per la indústria del cine espanyol; repartir ventalls vermells amb el lema #MASMUJERES per reclamar més presència femenina en les pel·lícules: des de personatges, fins a directors i ajudants (en el sector només un 26% de treballadors són dones).
https://www.elle.com/es/living/ocio-cultura/news/a798885/masmujeres-premios-goya-reivindicacion-feminista-abanicos/

# data[].attributes.body
En el dia a dia trobem que les dones cobren menys diners que els homes, ja que està involucrat que les dones estan considerades inferiors als homes.

# data[].attributes.body
En el món laboral, la bretxa salarial de la dona es crònica en el 23,4%. El salari mitjà de les dones  segueix sent inferior al dels homes.
Per una banda, situen a les dones en sectors d'activitats i ocupacions que estàn pitjor remunerades al mercat laboral, per l'altre, limiten l'accens i promoció de les dones en la seva carrera professional, obtenint així, menys ingressos.
Les xifres demostren que les dones expertes gairabé no apareixen als mitjants, que les enginyeres son encara poc elegides i que les dones senten més el dolor o que elles encara son les encarregades de les cures.
El darrer informe de l'Institut Català de les Dones constat que encara són moltes les diferències entre homes i dones en àmbits tan diferents com la política, la feina, l'esport, la cultura...

TASQUES DOMÈSTIQUES
L'ultima enquesta del Centre d'Estudis d'Opinio mostra que l'home dedica unes 12 hores setmanals a feines dòmestiques, deu menys que les dones que n'hi dediquen una mitjana de 22 hores i mitja.
El 23,2% dels homes cuinen a casa i el 65,9% o fan les dones. Un de cada deu homes fa la bugada ( netejar la roba), en canvi, un 75% de les dones s'ocupen de posar i estendre la rentadora. Amb uns resultats similars a l'hora de netejar. Nomès el 9,6% dels homes s'ocupen d'escombrar, fregar o treure la pols, elles el 60,7%.

# data[].attributes.body
La igualtat de dones i homes és un principi jurídic universal reconegut a diversos textos internacionals i europeus, així com a la Constitució Espanyola de 1978, de manera que constitueix un pilar bàsic de les societats democràtiques modernes. Tanmateix, a l’actualitat continuen presents diverses formes de desigualtats i discriminacions vers les dones. Per tot això, les reivindicacions feministes i els moviments de dones han lluitat per tal que les polítiques públiques d’igualtat de gènere s’incorporin a l’agenda pública.

# data[].attributes.body
Ells juguen a futbol, elles a futbol femení. Aquest simple distintiu diu molt de la situació actual que viuen les dones al món de l’esport. Les esportistes pateixen constantment situacions de masclisme, cosa que s’accentua especialment en el cas del futbol, que és considerat “l’esport d’homes” per excel·lència. El masclisme es presenta de moltes maneres. D’una banda, les esportistes compten amb molt poca representació als mitjans de comunicació i quan hi apareixen es tendeix a cosificar-les i parlar més del seu físic que de les seves fites esportives. D’altra banda, trobem una clara diferència entre els equips masculins i els femenins: pitjors horaris d’entrenament, pitjors equipacions, dificultats amb els patrocinadors, comparacions constants entre homes i dones i càntics o insults referits a elles.

# data[].attributes.body
En el món de l'esport, les dones tenen molt poc protagonisme, hi ha una desigualtat molt gran de gènere. Un exemple molt clar és la pràctica esportiva professional com el futbol, bàsquet, el món del motor... Els homes tenen més privilegis perquè hi ha una afició de molts anys, cobren molt més que les dones, fan publicitat de marques esportiva com jerseis, pantalons, etc...

# data[].attributes.body
La diferencia de salaris/sold entre homes i dones no és un tema nou, peró si l'esforç extra que han de fer les dones per tenir el mateix salari que els homes.

Un estudi de la UGT, afirma que es dones haurien de treballar 80 dies més que un homes per tenir el mateix sold.

DIFERENCIA SALARIAL PER SEXE:
Espanya: 16,7%
UE: La mitjana es del 17,1%
http://www.ugt.cat/informe-bretxa-salarial-lexpressio-de-les-desigualtats-entre-dones-i-homes-en-el-mercat-de-treball-remunerat/

Algun exemple de desigualtat entre homes i dones es la historia de l'Alba:
" En mi caso fue cuando estaba hacieno prácticas para una medio de comunicación, fui a hacer una entrevista a una artista y cuando me reuní con él, al verme, me dijo que esperaba que le hiciera la entrevista un periodista de verdad y no la amiga de su hija. "
LEMES:
- Soy feminista porqué quiero hacer ver al mundo que tengo la misma dignidad que cualquier otra persona.
- Dejemos de distinguir entre sexos, y empecemos a hablar de personas.
- ¿En que nos beneficia que seamos guapas si solo nos quieren por eso?

# data[].attributes.body
Les dones cobren a l'any, 6350 euros menys que els homes. El salari masculí es va situar en 28640 euros, mentre que el femení, va ser de 22289 euros. La diferència entre els sous dels dos gèneres s'amplien al llarg de la vida. Les dones, obtenen un cost menor que els homes , això té lloc a què elles no compten amb hores de treball de la mateixa manera que els homes. En definitiva, les dones estan poc valorades socialment i econòmicament.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Les dones cobren a l'any 6.350 euros menys que els homes

La bretxa salarial s'ha reduït per quart any consecutiu, però la diferència de sous encara és del 22% de mitjana, xifra que s'agreuja segons el contracte, l'edat, els estudis i la crisi de la Covid

A Catalunya, les dones cobren 6.350 euros menys de mitjana a l'any que els homes, segons dades del govern, 529 euros de diferència al mes. Encara que la bretxa salarial s'ha reduït per quart any consecutiu, la diferència dels sous entre homes i dones encara és del 22% de mitjana, gairebé un punt per sobre de la mitjana a Espanya, del 21,4%.

Així es desprèn de l'estudi "La situació de desigualtat salarial a Catalunya entre homes i dones", de l'Observatori del Treball i Model Productiu del Departament de Treball elaborat amb dades de l'any 2018.

El salari mitjà anual masculí es va situar en 28.640 euros, mentre que el femení va ser de 22.289. Les diferències salarials entre homes i dones s'amplien al llarg de la vida laboral, segons el nivell d'estudis i del tipus de contracte si és temporal o fix. Tot plegat, a més, s'ha agreujat amb la pandèmia.

Tot i que la bretxa s'ha escurçat 3,8 punts percentuals entre 2014 i 2018, el Departament de Treball destaca que la desigualtat salarial continua sent "una de les manifestacions més punyents de la discriminació que pateixen les dones en el món laboral".

Efecte de la Covid a la bretxa
El primer impacte laboral de la crisi de la Covid va tocar especialment les dones; les reestructuracions de personal van començar pels empleats amb contractes a temps parcials, o temporals, i, en aquests casos, la proporció de dones és més alta. L'informe admet que "la major dedicació de les dones a tasques de cura pot repercutir encara més en les seves dificultats per poder progressar professionalment."

"Les dones estarien patint més severament les conseqüències econòmiques i financeres de la pandèmia, atès que tenen unes taxes de temporalitat i parcialitat més elevades que els homes, i tenen feines amb remuneracions més baixes."

Un 21,5% de les dones amb feina tenen un contracte a temps parcial, una taxa que gairebé triplica la dels homes, que és del 7,6%. En el cas dels contractes temporals, la diferència entre homes i dones és més petita, però també hi ha més dones, el 21,7%, que homes, un 17,9%.

També els ERTO han impactat en major proporció en les dones, sobretot a l'arrencada de la pandèmia. Les restriccions dels últims mesos s'estan notant, per exemple, al comerç o la restauració.

De fet, des del sindicat UGT i coincidint amb el Dia Europeu de la Igualtat Salarial, també han fet públic un informe"Bretxa salarial, Igual retribució per feines d'igual valor" que en el mateix sentit denuncien la devaluació dels treballs fets per dones i el gran impacte negatiu de la pandèmia en els sectors més feminitzats.

Aquest informe assegura que un 15% més de dones que homes han perdut la feina. Que a Espanya entre un 1 i un 3,5% més dones han estat objecte d'ERTO i que 3 de cada 4 tenen un contracte temporal. i que 6 de cada 10 persones que cobren menys de 1.000 euros són dones.

La secretària d'igualtat de la UGT de Catalunya, Eva Gajardo, destaca que ésen els sectors amb salaris més baixos on la diferència salarial és més àmplia:

"On els salaris són més baixos és on més bretxa hi ha. I, per exemple, podem di que les persones treballadores de la restauració, personal, vendes, i altres tenen una bretxa salarial del 33,73%."

Segons les dades de Treball, les dones s'ocupen, en major mesura, en sector de menys nivell retributiu. És el cas del comerç al detall, on el personal femení representa un 67,5%, o de les activitats administratives i serveis auxiliats, on les dones representen el 53,3%.

Segons Gajardo, el gran problema està en el fort arrelament a la societat dels rols de gènere, que provoquen una gran concentració de les dones en determinades ocupacions.

"Les dones, quan ens situem dintre del mercat de treball, ja d'entrada tenim una bretxa del 18% i això ve perquè les dones ens estem inserint en unes professions que ja són molt feminitzades. És una bretxa que en diem vocacional.

Segons l'EPA, Enquesta de Població Activa, el 81,7% de les dones ocupades ho estan en quatre tipus d'ocupacions: en serveis de restauració, personals, protecció i habitatge; personal comptable, administratiu i oficina; personal tècnic i professional científic i intel·lectual; i ocupacions elementals.
Bretxa segons l'edat i la formació
La bretxa salarial és del 21% als serveis i de prop del 20% a la indústria. Davant d'això, des de la UGT exigeixen el compliment dels plans d'igualtat a les empreses, transparència en el registre dels sous i que es facin auditories.

Segons les dades del departament de Treball, les dones aconsegueixen el màxim salarial entre els 35 i els 44 anys, 23.847 euros de mitjana-, mentre que els homes l'aconsegueixen a partir dels 55 anys, amb un sou de 32.313 euros de mitjana. La bretxa salarial també creix segons la franja d'edat i és més alta també en funció del nivell d'estudis.

Les dones tenen pitjors salaris a tots els nivells, però principalment entre les persones amb menys formació: les dones amb només educació primària cobren un salari brut mitjà anual un 34,7 % inferior al dels homes.

# data[].attributes.attachment_link.title
Les dones cobren a l'any 6.350 euros menys que els homes

# data[].attributes.attachment_link.description
Les dones cobren a l'any 6.350 euros menys que els homes La bretxa salarial s'ha reduït per quart any consecutiu, però la diferència de sous encara és del 22% de mitjana, xifra que s'agreuja segons el contracte, l'edat, els estudis i la crisi de la Covid A Catalunya, les dones cobren 6.350 euros menys de mitjana a l'any que els homes, segons dades del govern, 529 euros de diferència al mes.

# data[].attributes.body
Si parlem d'esport hem de tenir molt present una cosa:  és que és un món tradicionalment d'homes.
En l'antiguitat l'esport era cosa d'homes, per exemple, en els primers JJOO només hi participaven homes. Actualment la mentalitat ha canviat. No obstant això, l'esport femení és el gran oblidat encara que hi ha disciplines on les dones són més visibles, és el cas del Bàsquet o del voleibol.
Trobem desigualtat de gènere a molts nivells, com per exemple els sous :els homes cobren un sou major per realitzar la seva activitat i l'esport es converteix en el seu treball, en el seu mitjà de vida no havent-lo de compaginar així amb altres treballs. En canvi elles han de compaginar l'activitat esportiva amb estudis o activitat laboral per poder sobreviure.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Desigualtat de gènere en el bàsquet professional català (finals s. XX principis del xxi)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Si parlem d'esport hem que tenir molt present una cosa: és que és un món tradicionalment d'homes.
En l'antiguitat l'esport era cosa d'homes, per exemple, en els primers JJOO només hi participaven homes. Actualment la mentalitat ha canviat. No obstant això, l'esport femení és el gran oblidat encara que hi ha disciplines on les dones són més visibles, és el cas del Bàsquet o del voleibol. Es creen comissions per promoure-ho, com la "Comissió Dona i esport".
Internet és un mitjà que ajuda a distribuir-ho i a donar-ho a conèixer. Cada vegada apareixen més webs i blogs que donen notícies sobre esport femení. Juan Mora, sotsdirector del diari esportiu AS xerrava amb els internautes des de la pàgina web del diari esportiu AS el 20 de Desembre.
La resposta del sotsdirector d'AS va ser: "per descomptat que tenen el mateix dret, i tots els mitjans de comunicació estem desitjant que les seleccions femenines de futbol i bàsquet guanyin els seus respectius mundials i protagonitzin les mateixes portades i titulars que les seleccions masculines en el seu dia".
Doncs bé, Espanya ha fet història amb el bàsquet femení. Hi ha un equip de bàsquet, Perfumerías Avenida de Salamanca, em el més alt d'Europa i encara no he vist una sola portada ocupada per les noies i pel seu valuosíssim trofeu.

Sous : els homes cobren un sou major per realitzar la seva activitat i l'esport es converteix en el seu treball, en el seu mitjà de vida no havent-lo de compaginar així amb altres treballs. L'esport no és el mitjà de vida per a la majoria de les esportistes. Elles han de compaginar l'activitat esportiva amb estudis o activitat laboral per poder sobreviure. Així quan es retirin podran tenir recursos.

En quant a aquest tema també cal destacar el difícil que és aconseguir recursos econòmics per als equips femenins ja que no hi ha moltes empreses disposades a patrocinar a aquests. Si no hi ha patrocinador no hi ha diners, per tant no hi ha equip. Un patrocinador s'aconsegueix atraient a un gran nombre de públic però com l'esport femení no està tan arrelat en la societat com el masculí no s'aconsegueixen patrocinadors tan fàcilment.

Les autoritats públiques : En les competicions esportives masculines tals com a Copa del Rei, la Casa Real fa acte de presència, estant presenti el Rei o el Príncep. En la Copa de la Reina no està present la reina o la princesa, no hi ha representació de la casa Reial.
En l'última Copa de la Reina de bàsquet femení la presència del president de la federació espanyola de bàsquet va ser dubte fins al final perquè José Luis Sáez (president de la FEB) va comentar que no anava a acudir (al final sí ho va fer), això seria impensable en una competició masculina de bàsquet.

Mitjans de comunicació : els mitjans de comunicació també contribueixen a crear desigualtat de gènere en l'esport. Amb quantes retransmissions esportives femenines ens trobem? I, Amb quantes masculines?

Actualment Teledeporte (canal públic de TVE) emet tots els diumenges al matí un partit de lliga femenina de bàsquet. Cada partit té un cost d' aproximadament 5.000€ per als equips i suposa un trastorn per a les jugadores, el dia i hora d'emissió (Si el partit cal traslladar-ho del dissabte al diumenge) ja que és el dia que tenen aquestes per descansar.
Un altre tema són els horaris dels partits. Per què els horaris dels partits, en aquest cas de bàsquet, són tan poc assequibles tant per a les pròpies jugadores com per a l'afició en general? El partit que emet Teledeporte és el diumenge al matí (amb el conseqüent canvi de data i hora per als equips participants). La final de la Copa de la Reina 2011 va ser a les 15:30 hores de la tarda, un horari poc assequible per tots i la final de l'Eurolliga Femenina de bàsquet 2011 va ser a les 15:00 hores, sent retransmesa en diferit pel canal esportiu de TVE. Aquesta última trobada, en el qual Espanya tenia la possibilitat d'aconseguir una gesta històrica, de fer història, com així ha ocorregut amb el Perfumeries Avinguda coronat campió de l'Euroliga femenina de bàsquet, va ser emès en diferit i no en directe.
Hi ha certs esports dels quals tan sols tenim notícies durant els JJOO, com per exemple Hoquei, rugbi, tir amb arc, etc.... i Tennis? Des de quan no veiem un partit de tennis en el qual les protagonistes siguin dones? Des de quan estava Arancha Sánchez Vicario.
Els comentaristes de partits, la majoria són homes. Les dones estan posades d'ham per atreure el públic masculí com és el cas de Sara Carbonero en el mundial de futbol masculí emès pel canal privat de televisió Telecinco.

Catalogació que dóna la societat a l'esport femení: en el terreny de l'esport podem dir que la societat ha estat i és tradicionalment masclista. L'esport és vist com a cosa d'homes i on les dones, en la majoria dels casos no tenen cabuda.

Hi ha esports que gaudeixen de major popularitat i suport per part del públic, com és el cas del bàsquet o de l'atletisme, però també estan els anomenats "esports d'homes" com la boxa.
També està la qüestió que en la majoria dels esports les noies que participen són vistes com a noies poc femenines i fins i tot, en ocasions, ratllades d'homosexuals. Per descomptat, això no és real. Com en tots els llocs i exercicis, hi ha noies de tot tipus sense que per això calgui assenyalar-les amb el dit per practicar un esport.
L'anàlisi d'aquesta situació ens ha de servir per prendre consciència de la visió que té la societat de l'esport femení, i aconseguir poc a poc obrir els ulls a la gent i fer que canviï la situació.
És una realitat que avui dia les dones esportistes encara no estan en igualtat de condicions respecte a els homes. Encara han de patir en les seves carns un tracte diferent i discriminatori, per no parlar d'uniformes sexistes, sous més baixos...
Sembla que la dones han estat excloses del món esportiu; l'esport femení es fomenta molt poc des dels centres escolars, no se subvenciona des dels governs, amb prou feines s'esmenta en els mitjans de comunicació...i quan es fa és com a notícia de segona categoria o des de l'anecdòtic.
En aquest sentit els estereotips de gènere segueixen marcant les diferències, ja sabeu, les nenes juguen amb nines i casetes, i els nens al futbol. I quan aquests papers s'intercanvien donen lloc a situacions de discriminació evidents i són etiquetats com a "noies marimacho" o "nois efeminats". Des de la més tendra infància sofrim la tradicional educació sexista.
En aquests últims jocs olímpics celebrats a Londres s'han vist situacions clares de desigualtat. Com a exemple, l'equip femení de bàsquet d'Austràlia va volar a Londres en classe turista mentre els seus companys homes ho van fer en preferent, ja que "ells són professionals".
Això sí, no s'han cansat de repetir que han estat "els jocs olímpics de la igualtat".
Si ens fixem en el futbol, els estatuts de la Federació Espanyola de Futbol no permeten les llicències professionals en la lliga femenina. Una jugadora de futbol pot guanyar entre 400 i 2000 euros, si fos home... podria ser milionària?
Per recordar un altre de tants casos, recordem el següent comentari en relació al vestuari de les jugadores de basquet (ho va fer l'any passat Elisabeth Cebrián, de la Comissió de la Dona de la Federació Internacional de Bàsquet)?:
"Les samarretes hauran de ser entallades perquè les noies puguin lluir "els seus cossos atlètics (...) L'objectiu és diferenciar els uniformes dels homes dels de les dones, perquè nosaltres tenim identitat pròpia". Busquem fer el bàsquet femení "més atractiu" per a les jugadores, per als espectadors i, com no, per als mitjans de comunicació. Això "no té gens de sexista" pretén "enaltir les qualitats de la dona com una atleta i no com un objecte".

# data[].attributes.attachment_link.description
Si parlem d'esport hem que tenir molt present una cosa: és que és un món tradicionalment d'homes. En l'antiguitat l'esport era cosa d'homes, per exemple, en els primers JJOO només hi participaven homes. Actualment la mentalitat ha canviat.

# data[].attributes.body
Ells juguen a futbol, elles a futbol femení. Aquest simple distintiu diu molt de la situació actual que viuen les dones al món de l’esport. Les esportistes pateixen constantment situacions de masclisme, cosa que s’accentua especialment en el cas del futbol, que és considerat “l’esport d’homes” per excel·lència. El masclisme es presenta de moltes maneres. D’una banda, les esportistes compten amb molt poca representació als mitjans de comunicació i quan hi apareixen es tendeix a cosificar-les i parlar més del seu físic que de les seves fites esportives. D’altra banda, trobem una clara diferència entre els equips masculins i els femenins: pitjors horaris d’entrenament, pitjors equipacions, dificultats amb els patrocinadors, comparacions constants entre homes i dones i càntics o insults referits a elles.
També hi ha una gran diferencia de sou en el futbol, posem un exemple: Lionel Messi, jugador del Barça, va cobrar 68 milions d'euros l'any passat. Mentre que una jugadora que ni tant sols conec per falta de publicitat als mitjans, Marta Vieira fent exactament el mateix que Messi cobra 355.000 euros anuals.

Article complert: https://www.vilaweb.cat/noticies/dona-i-futbol-una-combinacio-tacada-de-masclisme/

# data[].attributes.headline
Desigualtat de salari entre actors i actrius

# data[].attributes.subject
Desigualtat de salari entre actors i actrius

# data[].attributes.body
Emma Stone
La guanyadora de l'oscar a la millor actriu per "La la land" ha arribat a reconeixer que perquè ella pogués rebre el mateix sou que els seus companys masculins, aquests han hagut d'acceptar una reducció del seu sou:
"Fins aquest moment en la meva carrera he necessitat que els meus companys coprotagonistes homes, hagin acceptat una retallada en el seu sou perqué jo poguès estar amb igualtat amb ells"
Robin Wright
Robin Wright es trobava en la mateixa situacio que Emmy Rosum. L'actriu de "House of Cards" va demanar als responsables de la sèrie, cobrar el mateix que el seu company Kevin Spacey, per fer la mateixa feina en la sèrie. Al final va guanyar Robin.
Amanda Seyfried
En una entrevista a The Sunday Times l'actriu va cofesar que en una ocasió va cobrar el 10% del salari del seu company tot i que no va revelar el nom de la pel·lícula i el nom de l'actor. "Va succeir fa uns anys, en una de les meves pel·lícules de gran pressupost, i em vaig adonar que havia cobrat un 10% de el que havia cobrat el meu company masculí de repartiment i en qüestio d'estatus erem bastant similars. No es tracta de quan cobres, si no de si és just o no"