# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Commuta la taula de continguts.

De la Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

Ginesta

Spartium junceum

Font de

fibra de ginesta

Espècie

Spartium junceum
L. , 1753

Sinònims

Spartium junceum L.

La ginesta, ginesta vera, herba de ballester[1] ( Spartium junceum), és una planta amb flor de la família de les Fabaceae. És l'única espécie del gènere Spartium, de la tribu Genisteae de la família de les fabàcies.[2] La paraula deriva del llatí genista amb la mateixa significació.[3]

Mata de ginesta florida.

És un arbust alt i recte, amb les tiges verdes i molt poques fulles (subafil·le). Té un port d'1 a 3 metres d'alçada amb les tiges cilíndriques i verdes perquè tenen funció clorofíl·lica. Les fulles, petites i escasses, es marceixen molt aviat. Són linears d'1,5 a 2 cm de llargada.

La ginesta floreix de maig a juliol però en certs llocs es troben plantes florides ja al gener i el desembre, escampant una olor molt característica. Les flors són grogues, papilionades, grosses (de 2 a 2,5 cm), molt oloroses i disposades en raïms. Es reprodueix per llavors.

Es localitza a prats secs, brolles i màquies poc desenvolupades, en clima mediterrani. Apareix com a espontània al mediterrani occidental, des del nord d'Àfrica, la península Ibèrica, parts del sud de França, Itàlia fins a Sicília i Dalmàcia. A les Balears és adventícia i subespontània a Mallorca i Menorca.[4] Sovint és plantada com a ornamental en altres llocs, però ha esdevingut invasiva fora de la seva àrea original, en zones de clima mediterrani com ara Califòrnia, Xile central o Sud-àfrica.[5]

Té flors entomògames hermafrodites que floreixen en forma de raïms simples a la primavera i estiu. Produeix grans en forma de llegum de 6-8 cm × 0,6-0,8 cm comprimit glabre i negrós quan està madur, dehiscent amb vuit a deu llavors. És una espècie molt heliòfila.

És una planta molt tòxica, per l'alt contingut en citisina en totes les parts superiors però sobretot en les llavors, a més conté anagirina i a les flors esparteïna.[6] Antigament s'utilitzava una infusió de les fulles o llavors com a vomitiu o laxatiu.[7]

Simbologia

Hom considera que la ginesta és la flor nacional de Catalunya atès el seu lligam amb el Corpus de Sang, el primer aixecament del poble català contra l'opressió de la monarquia espanyola.[8]

Altres plantes amb el mateix nom

Les plantes Ephedra distachya, Retama sphaerocarpa, Osyris alba, Cytisus fontanesii, i moltes altres dels gèneres Chamaecytisus, Cytisus i Genista també es coneixen amb el nom de ginesta.[9]

"↑ Spartium junceum L.". Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears, s.d. [Consulta: 11 novembre 2018].

Pascual, Ramon. ↑ Guia dels arbustos dels Països Catalans. Barcelona: Pòrtic, 1990, p. 97. ISBN 84-7306-407-0.

Seva i Llinares, Antoni. "genista". A: ↑ Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 576. ISBN 978-84-7739-631-4.

↑ Bolòs, Oriol; Vigo, Josep. Flora dels Països Catalans. Ed. Barcino. Barcelona, 1984. ISBN 9788472265974.

Zouhar, Kris. "↑ Spartium junceum" (en anglès). Fire Effects Information System. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory, 2005. [Consulta: 11 novembre 2018].

Roth, Lutz; Daunderer, Max; Kormann, Kurt. ↑ Giftpflanzen - Pflanzengifte : Vorkommen, Wirkung, Therapie, allergische und phototoxische Reaktionen (en alemany). 4a eixamplada. Hamburg: Nikol, 1994 (2000), p. 675. ISBN 3933203317.

Schütt, Peter; ↑ et alii. Lexikon der Baum- und Straucharten : das Standardwerk der Forstbotanik. Morphologie, Pathologie, Ökologie und Systematik wichtiger Baum- und Straucharten (en alemany). Hamburg: Nikol Verlagsgesellschaft, 2002 (1992), p. 491. ISBN 3933203538.

Felipó, Ramon. "↑ La Ginesta, flor nacional de Catalunya" (pdf). festes.org. [Consulta: 11 novembre 2018].

"↑ Cytisus fontanesii Spach subsp. fontanesii". Herbari Virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears. [Consulta: 11 novembre 2018].

# data[].attributes.attachment_link.title
Ginesta - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure

# data[].attributes.attachment_link.description
Commuta la taula de continguts. De la Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure Ginesta Spartium junceum Font de fibra de ginesta Espècie Spartium junceum L. , 1753 Sinònims Spartium junceum L. La ginesta, ginesta vera, herba de ballester [1] ( Spartium junceum), és una planta amb flor de la família de les Fabaceae .

# data[].attributes.headline
L'Agustina ens explica què és la Jara i per què servia: combustibles vegetals

# data[].attributes.subject
L'Agustina ens explica què és la Jara i per què servia: combustibles vegetals

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
'Hi ha herbes, com ara la cua de cavall, que es fan servir des de l'edat de Pedra. O el llentiscle, que ja l'empraven els egipcis per momificar els cadàvers, perquè és un dels millors conservants que es coneixen', explica fra Valentí Serra de Manresa, tot un expert en herbes remeieres. Els botànics calculen que hi ha gairebé set-centes espècies de plantes medicinals. A més, la major part de les més utilitzades són plantes que creixen a prop de les cases, a les vores dels camins, als marges dels camps, dels horts i dels recs.

És una saviesa mil·lenària que actualment es va recuperant, després d'un període de crisi que va començar amb la revolució dels fàrmacs, el segle XIX. A més, és un patrimoni molt fràgil, perquè el coneixement es transmetia de manera oral o informal de generació en generació. S'ha pogut mantenir gràcies a la voluntat d'alguns folkloristes, com ara Cels Gomis, que va escriure Botànica popular, l'afany d'aplegar tota mena de coneixement d'algunes ordres monàstiques i la feina de les trementinaires.

Arç blanc

El llegat d'aquestes dones, que es desplaçaven a peu per tot el país venent les herbes i remeis elaborats artesanalment, es manté molt viu a Tuixent. En aquest poble de l'Alt Urgell hi ha el Museu de les Trementinaires i Josep Badia n'és un dels responsables. 'Si es coneixen bé i se saben combinar, amb les herbes es pot fer medicina preventiva i guarir coses lleus', explica. 'Però també cal aplicar-les amb seny i seguir el mètode tradicional de la novena, que consisteix a aplicar un tractament durant nou dies i després plegar; així l'organisme no s'hi acostuma.'

Ara que s'acosta Sant Ponç, patró d'herbolari i apicultors, us expliquem les principals propietats d'algunes de les herbes remeieres i aromàtiques més freqüents del país:

Arç blanc

La infusió de flors es pot prendre com a tònic en cas d'insuficiència cardíaca, coronària o arítmia. Tot i això, no és útil en atacs aguts perquè té un efecte lent. També serveix per a eliminar ansietat i com a relaxant muscular i antiespasmòdic. En forma de gotes o de tintura (80g d'alcohol de 30º amb 20g de flors seques; deu dies maceració) és efectiu contra la hipertensió.

Boixerola o raïm d'óssa

Una de les millors herbes per a tractar infeccions d'orina, perquè drena i alhora guareix, gràcies a les propietats antisèptiques i antibacterianes. A més, és de les poques herbes que s'administren per maceració: això vol dir que les fulles seques i trinxades es deixen tota la nit en un recipient amb aigua, la qual s'ha de colar abans de prendre.

Calèndula

En forma d'ungüent és molt popular per a calmar inflamacions de la pell produïdes per cops o picades d'insectes i també per a cremades a la pell. Composició: 40g de flors de calèndula seques, 400ml d'oli d'oliva verge extra o oli d'ametlles dolces, 50g de cera. La infusió de calèndula també és molt bona per a alleujar els dolors de la menstruació: ajuda a calmar els espasmes uterins i a reduir el sagnat excessiu.

Camamilla

Camamilla

Es fa servir com a antiinflamatori, espasmolític, carminatiu i digestiu. Va especialment bé per a expulsar els gasos, per als espasmes intestinals i les úlceres gàstriques, evita els dolors de la menstruació i és un sedant i diürètic suau. Externament, es pot emprar com a col·liri ocular natural per a problemes de conjuntivitis, al·lèrgies, ulls cansats o mussols. També és molt emprada com a xampú perquè aclareix el cabell i el fa més brillant.

Cua de cavall

Una de les herbes diürètiques més potents que es coneixen és la cua de cavall, i per això normalment es fa servir en el tractament d'edemes, la retenció de líquids als teixits. Com que elimina líquids molt de pressa, hi ha qui pensa que és una herba que fa aprimar, però no és el cas. A més, en agricultura ecològica se'n fan servir les tiges estèrils com a remei natural contra fongs i plagues.
Espígol o barballó o lavanda
Sedant i equilibrador. Digestiu aperitiu, antiespasmòdic i carminatiu lleuger. Externament, administrat en oli de massatge amb un 10% d'essència, pot ser antireumàtic, estimulant de la circulació i balsàmic. Molt emprada en el sector de la perfumeria i cosmètica. La planta també és un potent repel·lent de mosquits.

Eucaliptus

És conegut com a antisèptic analgèsic, antiinflamatori, expectorant, vermífug i antibiòtic. En medicina s'empra per a afectacions respiratòries, infeccions urinàries, paràsits intestinals... Com a ús extern, també serveix per a tractar la dermatosis, úlceres varicoses i halitosi. És una herba que es pot aplicar tant en forma d'infusió com d'ungüent o en vapors.

Farigola

Farigola o timó

És un estimulant general de la circulació sense ser excitant. Ideal per a estats de decaïment. Com la majoria de les plantes que es fan servir a la cuina, és digestiva i aperitiva. També és molt coneguda per les seves propietats antisèptiques, expectorants i sudoríferes i per això és molt indicada per a combatre refredats, estats gripals i congestions. En ús tòpic, una infusió amb el 10% de farigola, pot ser un molt bon desinfectant.

Fonoll

Lleugerament laxant, antiinflamatori i carminatiu, que vol dir que ajuda a eliminar gasos intestinals. Barrejades amb camamilla, les flors i les fulles són una tisana molt freqüent per a eliminar els còlics dels nadons. També afavoreix la producció de llet durant la lactància. En ús extern, s'empra per a la inflamació d'ulls aplicant una infusió dels fruits amb compreses o discs de cotó.

Herba fetgera o viola de llop

Tal com el seu nom popular indica, les fulles d'aquesta herba tenen un poder hepàtic molt alt. Això fa que serveixi per a eliminar del fetge totes les toxines que acumula i, per tant, té un efecte desintoxicant. També té un efecte colagog, que facilita l'expulsió de la bilis cap al duodè.

Llorer

Pel seu principi amarg, es pot fer servir com a tònic estomacal, aperitiu i carminatiu. En aplicació externa és antireumàtic i serveix per a elaborar oli de llorer: 30g de fulles en un litre d'oli d'oliva i macerar-ho deu dies a sol i serena. Molt emprat també en la preparació de plats a la cuina com ara guisats, peix, brous, llegums, etc. En veterinària, tradicionalment s'ha fet servir una mantega confeccionada a partir dels fruits per combatre els paràsits.

Marialluïsa

Molt útil per a expulsar els gasos de l'aparell digestiu i evitar les flatulències i l'aerofàgia. També facilita la digestió, en estómacs dèbils o nerviosos, propensos a la dispèpsia. És antireumàtica, té una funció expectorant que ajuda a expulsar mucositats i és relaxant. Una de les maneres d'aplicar-la per tonificar els nervis és afegir la infusió de flors i fulles a l'aigua d'un bany calent.

Melissa o tarongina

En infusió és estomacal, espasmolítica i carminativa. També té efectes sedants, ajuda a agafar el son i equilibra el sistema nerviós sense efecte depressor en el sistema nerviós central. També és emmenagog, i per tant, útil en la regulació dels trastorns menstruals. Per via externa, té acció antisèptica, antifúngica i antivírica i per això les fulles fresques es fan servir per calmar dolors de ferides a la pell.

Menta

De menta, n'hi ha moltes varietats. Algunes de les més emprades són la piperita, que té un gust més fort, i el poliol, que és molt fàcil de conrear. De la mena, se n'extreu un oli essencial que s'anomena mentol i que s'empra com a aromatitzant i com a oli medicinal. Actua d'expectorant, antigripal, mucolític, antitussigen i descongestionador de les vies respiratòries. I, com la major part d'herbes medicinals emprades a la cuina, també és digestiva i aperitiva.

Milfulles

Milfulles

Antigament, a les cases de pagès era una herba que es feia servir gairebé per a guarir-ho tot. Però algunes de les propietats més destacades que té són l'astringència i el poder cicatritzant. Això la fa molt adequada per a desinfectar ferides i cremades, guarir talls i afavorir l'eliminació dels hematomes. També és antiinflamatòria i serveix per a alleugerir el dolor causat per les varices, les hemorroides i la flebitis.

Orenga

Digestiva i antiespasmòdica, carminativa, sedant i aperitiva. En cas d'afeccions respiratòries, se'n poden fer bafs. Va bé de fer-ne gàrgares per a laringitis i la faringitis. L'oli essencial de l'orenga també és útil com a remei contra el torticoli, fent fregues. Té un ús gastronòmic important com a condiment i a causa de la flaire i l'aspecte se sol usar com a aperitiu amarg, tònic i desinfectant de ferides des del temps dels romans.

Ortiga blanca

Variant de l'ortiga que es distingeix de la versió comuna perquè fa una flor blanca i no pica. Tradicionalment, s'emprava per guarir 'el mal de panxa de les dones', és a dir, els dolors menstruals. Això és perquè té components emmenagogs que estimulen el fluix de la sang. Antigament, també es feia servir per a afeccions ginecològiques, com ara inflamacions vaginals. També és depurativa i digestiva. A més, purifica, neteja i regenera la pell; per això es fan fregues amb el suc.

Pericó o herba de Sant Joan

Té una acció antidepressiva, amb efectes sedants, relaxants i hipnòtics. Hi ha qui l'anomena 'Prozac natural', però només serveix per a tractar estats depressius lents. Té un ús extern molt popular i serveix per a elaborar el tradicional 'oli de cop', que es fa servir per a tractar inflamacions, cremades i hematomes. Per fer-lo, calen branques florides en oli d'oliva a sol i serena quaranta dies.

Romaní

Digestiu colagog, regenerador hepàtic i carminatiu. Facilita la digestió i és diürètic. Tonificant per a estats d'esgotament i hipertensor, antireumàtic. L'oli essencial del romaní és un potent bactericida, antiviral i antioxidant. Si se n'aplica alcohol amb 5 ml essència per cada 100 ml d'alcohol calma dolors musculars, és cicatritzant i activa la circulació de les extremitats. A l'antic Egipte va ser un dels ingredients de les formulacions fetes per a embalsamar els cossos dels morts.

Roser silvestre

Roser silvestre

El fruit del roser silvestre, anomenat gavarrera, conté moltes vitamines però és especialment ric en vitamina C. Per això se'n fa una melmelada que va molt bé per a fer passar els refredats. També té un efecte astringent i antidiarreic. I les fulles, en ús extern, tenen la capacitat de tancar teixits i actuen com a molt bons cicatritzants.

Sàlvia

És hipoglucemiant, que vol dir que disminueix la quantitat de sucre a la sang. Per això la pot fer servir la gent que té diabetis, per ajudar a reduir la dosi de medicaments. També és estomacal, antidiarreica i antivomitiva. Té un important poder cicatritzant i bactericida i per això es fa servir per a guarir ferides i úlceres. També s'empra a la cuina per potenciar el gust del menjar, per fer licors, en perfumeria i cosmètica, sobretot per a aromatitzar sabons.

Saüc

La infusió de les flors de saüc té un efecte anticatarral, calmant de la tos i emol·lient, molt útil per a afeccions respiratòries. Això és perquè afavoreix la sudoració i facilita l'expulsió de mucositat, reduint la inflamació i la congestió. També s'ha provat com a remei per a la febre. Per a la conjuntivitis, se n'han d'aplicar compreses amb la infusió a tall d'ús extern. La segona escorça és purgant i diürètica i els fruits s'han utilitzat tradicionalment com a remei per al restrenyiment.

Serverola

Serverola o herba de la sang

Antigament, quan la gent no es feia anàlisis, era coneguda com una herba apta per a tractar 'la sang bruta'. Actualment, se sap que això té un fonament científic perquè és apta per a problemes de sang massa espessa o massa líquida. A més, és una de les trenta-vuit herbes que formen les combinacions de les Flors de Bach.

Til·la

Per combatre estats d'excitació nerviosa i insomni continuat. Antiespasmòdica i vasodilatadora, cosa que la converteix en lleugerament hipotensora. Per a afeccions respiratòries i com emol·lient, en són especialment preuades les fulles en forma d'ungüent i l'escorça.

Valeriana, o herba gatera o orella de llebre

Eficaç en cas de trastorns d'ansietat. És sedant, ajuda a agafar el son, és antiespasmòdica, anticonvulsiva, diürètica i antitussígena. També s'empra per a contractures musculars, per als dolors pre-menstruals i per al mal de cap. Les propietats sedants de la valeriana són conegudes des de l'antigor: l'esmenten metges grecs i romans com ara Dioscòrides Pedaci, Plini el Vell i Galè.

# data[].attributes.attachment_link.title
Les vint-i-cinc herbes remeieres més freqüents: quines propietats tenen?

# data[].attributes.attachment_link.description
'Hi ha herbes, com ara la cua de cavall, que es fan servir des de l'edat de Pedra. O el llentiscle, que ja l'empraven els egipcis per momificar els cadàvers, perquè és un dels millors conservants que es coneixen', explica fra Valentí Serra de Manresa, tot un expert en herbes remeieres.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
'Hi ha herbes, com ara la cua de cavall, que es fan servir des de l'edat de Pedra. O el llentiscle, que ja l'empraven els egipcis per momificar els cadàvers, perquè és un dels millors conservants que es coneixen', explica fra Valentí Serra de Manresa, tot un expert en herbes remeieres. Els botànics calculen que hi ha gairebé set-centes espècies de plantes medicinals. A més, la major part de les més utilitzades són plantes que creixen a prop de les cases, a les vores dels camins, als marges dels camps, dels horts i dels recs.

És una saviesa mil·lenària que actualment es va recuperant, després d'un període de crisi que va començar amb la revolució dels fàrmacs, el segle XIX. A més, és un patrimoni molt fràgil, perquè el coneixement es transmetia de manera oral o informal de generació en generació. S'ha pogut mantenir gràcies a la voluntat d'alguns folkloristes, com ara Cels Gomis, que va escriure Botànica popular, l'afany d'aplegar tota mena de coneixement d'algunes ordres monàstiques i la feina de les trementinaires.

Arç blanc

El llegat d'aquestes dones, que es desplaçaven a peu per tot el país venent les herbes i remeis elaborats artesanalment, es manté molt viu a Tuixent. En aquest poble de l'Alt Urgell hi ha el Museu de les Trementinaires i Josep Badia n'és un dels responsables. 'Si es coneixen bé i se saben combinar, amb les herbes es pot fer medicina preventiva i guarir coses lleus', explica. 'Però també cal aplicar-les amb seny i seguir el mètode tradicional de la novena, que consisteix a aplicar un tractament durant nou dies i després plegar; així l'organisme no s'hi acostuma.'

Ara que s'acosta Sant Ponç, patró d'herbolari i apicultors, us expliquem les principals propietats d'algunes de les herbes remeieres i aromàtiques més freqüents del país:

Arç blanc

La infusió de flors es pot prendre com a tònic en cas d'insuficiència cardíaca, coronària o arítmia. Tot i això, no és útil en atacs aguts perquè té un efecte lent. També serveix per a eliminar ansietat i com a relaxant muscular i antiespasmòdic. En forma de gotes o de tintura (80g d'alcohol de 30º amb 20g de flors seques; deu dies maceració) és efectiu contra la hipertensió.

Boixerola o raïm d'óssa

Una de les millors herbes per a tractar infeccions d'orina, perquè drena i alhora guareix, gràcies a les propietats antisèptiques i antibacterianes. A més, és de les poques herbes que s'administren per maceració: això vol dir que les fulles seques i trinxades es deixen tota la nit en un recipient amb aigua, la qual s'ha de colar abans de prendre.

Calèndula

En forma d'ungüent és molt popular per a calmar inflamacions de la pell produïdes per cops o picades d'insectes i també per a cremades a la pell. Composició: 40g de flors de calèndula seques, 400ml d'oli d'oliva verge extra o oli d'ametlles dolces, 50g de cera. La infusió de calèndula també és molt bona per a alleujar els dolors de la menstruació: ajuda a calmar els espasmes uterins i a reduir el sagnat excessiu.

Camamilla

Camamilla

Es fa servir com a antiinflamatori, espasmolític, carminatiu i digestiu. Va especialment bé per a expulsar els gasos, per als espasmes intestinals i les úlceres gàstriques, evita els dolors de la menstruació i és un sedant i diürètic suau. Externament, es pot emprar com a col·liri ocular natural per a problemes de conjuntivitis, al·lèrgies, ulls cansats o mussols. També és molt emprada com a xampú perquè aclareix el cabell i el fa més brillant.

Cua de cavall

Una de les herbes diürètiques més potents que es coneixen és la cua de cavall, i per això normalment es fa servir en el tractament d'edemes, la retenció de líquids als teixits. Com que elimina líquids molt de pressa, hi ha qui pensa que és una herba que fa aprimar, però no és el cas. A més, en agricultura ecològica se'n fan servir les tiges estèrils com a remei natural contra fongs i plagues.
Espígol o barballó o lavanda
Sedant i equilibrador. Digestiu aperitiu, antiespasmòdic i carminatiu lleuger. Externament, administrat en oli de massatge amb un 10% d'essència, pot ser antireumàtic, estimulant de la circulació i balsàmic. Molt emprada en el sector de la perfumeria i cosmètica. La planta també és un potent repel·lent de mosquits.

Eucaliptus

És conegut com a antisèptic analgèsic, antiinflamatori, expectorant, vermífug i antibiòtic. En medicina s'empra per a afectacions respiratòries, infeccions urinàries, paràsits intestinals... Com a ús extern, també serveix per a tractar la dermatosis, úlceres varicoses i halitosi. És una herba que es pot aplicar tant en forma d'infusió com d'ungüent o en vapors.

Farigola

Farigola o timó

És un estimulant general de la circulació sense ser excitant. Ideal per a estats de decaïment. Com la majoria de les plantes que es fan servir a la cuina, és digestiva i aperitiva. També és molt coneguda per les seves propietats antisèptiques, expectorants i sudoríferes i per això és molt indicada per a combatre refredats, estats gripals i congestions. En ús tòpic, una infusió amb el 10% de farigola, pot ser un molt bon desinfectant.

Fonoll

Lleugerament laxant, antiinflamatori i carminatiu, que vol dir que ajuda a eliminar gasos intestinals. Barrejades amb camamilla, les flors i les fulles són una tisana molt freqüent per a eliminar els còlics dels nadons. També afavoreix la producció de llet durant la lactància. En ús extern, s'empra per a la inflamació d'ulls aplicant una infusió dels fruits amb compreses o discs de cotó.

Herba fetgera o viola de llop

Tal com el seu nom popular indica, les fulles d'aquesta herba tenen un poder hepàtic molt alt. Això fa que serveixi per a eliminar del fetge totes les toxines que acumula i, per tant, té un efecte desintoxicant. També té un efecte colagog, que facilita l'expulsió de la bilis cap al duodè.

Llorer

Pel seu principi amarg, es pot fer servir com a tònic estomacal, aperitiu i carminatiu. En aplicació externa és antireumàtic i serveix per a elaborar oli de llorer: 30g de fulles en un litre d'oli d'oliva i macerar-ho deu dies a sol i serena. Molt emprat també en la preparació de plats a la cuina com ara guisats, peix, brous, llegums, etc. En veterinària, tradicionalment s'ha fet servir una mantega confeccionada a partir dels fruits per combatre els paràsits.

Marialluïsa

Molt útil per a expulsar els gasos de l'aparell digestiu i evitar les flatulències i l'aerofàgia. També facilita la digestió, en estómacs dèbils o nerviosos, propensos a la dispèpsia. És antireumàtica, té una funció expectorant que ajuda a expulsar mucositats i és relaxant. Una de les maneres d'aplicar-la per tonificar els nervis és afegir la infusió de flors i fulles a l'aigua d'un bany calent.

Melissa o tarongina

En infusió és estomacal, espasmolítica i carminativa. També té efectes sedants, ajuda a agafar el son i equilibra el sistema nerviós sense efecte depressor en el sistema nerviós central. També és emmenagog, i per tant, útil en la regulació dels trastorns menstruals. Per via externa, té acció antisèptica, antifúngica i antivírica i per això les fulles fresques es fan servir per calmar dolors de ferides a la pell.

Menta

De menta, n'hi ha moltes varietats. Algunes de les més emprades són la piperita, que té un gust més fort, i el poliol, que és molt fàcil de conrear. De la mena, se n'extreu un oli essencial que s'anomena mentol i que s'empra com a aromatitzant i com a oli medicinal. Actua d'expectorant, antigripal, mucolític, antitussigen i descongestionador de les vies respiratòries. I, com la major part d'herbes medicinals emprades a la cuina, també és digestiva i aperitiva.

Milfulles

Milfulles

Antigament, a les cases de pagès era una herba que es feia servir gairebé per a guarir-ho tot. Però algunes de les propietats més destacades que té són l'astringència i el poder cicatritzant. Això la fa molt adequada per a desinfectar ferides i cremades, guarir talls i afavorir l'eliminació dels hematomes. També és antiinflamatòria i serveix per a alleugerir el dolor causat per les varices, les hemorroides i la flebitis.

Orenga

Digestiva i antiespasmòdica, carminativa, sedant i aperitiva. En cas d'afeccions respiratòries, se'n poden fer bafs. Va bé de fer-ne gàrgares per a laringitis i la faringitis. L'oli essencial de l'orenga també és útil com a remei contra el torticoli, fent fregues. Té un ús gastronòmic important com a condiment i a causa de la flaire i l'aspecte se sol usar com a aperitiu amarg, tònic i desinfectant de ferides des del temps dels romans.

Ortiga blanca

Variant de l'ortiga que es distingeix de la versió comuna perquè fa una flor blanca i no pica. Tradicionalment, s'emprava per guarir 'el mal de panxa de les dones', és a dir, els dolors menstruals. Això és perquè té components emmenagogs que estimulen el fluix de la sang. Antigament, també es feia servir per a afeccions ginecològiques, com ara inflamacions vaginals. També és depurativa i digestiva. A més, purifica, neteja i regenera la pell; per això es fan fregues amb el suc.

Pericó o herba de Sant Joan

Té una acció antidepressiva, amb efectes sedants, relaxants i hipnòtics. Hi ha qui l'anomena 'Prozac natural', però només serveix per a tractar estats depressius lents. Té un ús extern molt popular i serveix per a elaborar el tradicional 'oli de cop', que es fa servir per a tractar inflamacions, cremades i hematomes. Per fer-lo, calen branques florides en oli d'oliva a sol i serena quaranta dies.

Romaní

Digestiu colagog, regenerador hepàtic i carminatiu. Facilita la digestió i és diürètic. Tonificant per a estats d'esgotament i hipertensor, antireumàtic. L'oli essencial del romaní és un potent bactericida, antiviral i antioxidant. Si se n'aplica alcohol amb 5 ml essència per cada 100 ml d'alcohol calma dolors musculars, és cicatritzant i activa la circulació de les extremitats. A l'antic Egipte va ser un dels ingredients de les formulacions fetes per a embalsamar els cossos dels morts.

Roser silvestre

Roser silvestre

El fruit del roser silvestre, anomenat gavarrera, conté moltes vitamines però és especialment ric en vitamina C. Per això se'n fa una melmelada que va molt bé per a fer passar els refredats. També té un efecte astringent i antidiarreic. I les fulles, en ús extern, tenen la capacitat de tancar teixits i actuen com a molt bons cicatritzants.

Sàlvia

És hipoglucemiant, que vol dir que disminueix la quantitat de sucre a la sang. Per això la pot fer servir la gent que té diabetis, per ajudar a reduir la dosi de medicaments. També és estomacal, antidiarreica i antivomitiva. Té un important poder cicatritzant i bactericida i per això es fa servir per a guarir ferides i úlceres. També s'empra a la cuina per potenciar el gust del menjar, per fer licors, en perfumeria i cosmètica, sobretot per a aromatitzar sabons.

Saüc

La infusió de les flors de saüc té un efecte anticatarral, calmant de la tos i emol·lient, molt útil per a afeccions respiratòries. Això és perquè afavoreix la sudoració i facilita l'expulsió de mucositat, reduint la inflamació i la congestió. També s'ha provat com a remei per a la febre. Per a la conjuntivitis, se n'han d'aplicar compreses amb la infusió a tall d'ús extern. La segona escorça és purgant i diürètica i els fruits s'han utilitzat tradicionalment com a remei per al restrenyiment.

Serverola

Serverola o herba de la sang

Antigament, quan la gent no es feia anàlisis, era coneguda com una herba apta per a tractar 'la sang bruta'. Actualment, se sap que això té un fonament científic perquè és apta per a problemes de sang massa espessa o massa líquida. A més, és una de les trenta-vuit herbes que formen les combinacions de les Flors de Bach.

Til·la

Per combatre estats d'excitació nerviosa i insomni continuat. Antiespasmòdica i vasodilatadora, cosa que la converteix en lleugerament hipotensora. Per a afeccions respiratòries i com emol·lient, en són especialment preuades les fulles en forma d'ungüent i l'escorça.

Valeriana, o herba gatera o orella de llebre

Eficaç en cas de trastorns d'ansietat. És sedant, ajuda a agafar el son, és antiespasmòdica, anticonvulsiva, diürètica i antitussígena. També s'empra per a contractures musculars, per als dolors pre-menstruals i per al mal de cap. Les propietats sedants de la valeriana són conegudes des de l'antigor: l'esmenten metges grecs i romans com ara Dioscòrides Pedaci, Plini el Vell i Galè.

# data[].attributes.attachment_link.title
Les vint-i-cinc herbes remeieres més freqüents: quines propietats tenen?

# data[].attributes.attachment_link.description
'Hi ha herbes, com ara la cua de cavall, que es fan servir des de l'edat de Pedra. O el llentiscle, que ja l'empraven els egipcis per momificar els cadàvers, perquè és un dels millors conservants que es coneixen', explica fra Valentí Serra de Manresa, tot un expert en herbes remeieres.

# data[].attributes.headline
ANGUS ens deixa un àudio amb les propietats de l'orenga

# data[].attributes.subject
ANGUS ens deixa un àudio amb les propietats de l'orenga

# data[].attributes.body
Lourdes

# data[].attributes.body
Lourdes

# data[].attributes.headline
La VICTORIA ens parla de les propietats del llorer

# data[].attributes.subject
La VICTORIA ens parla de les propietats del llorer

# data[].attributes.headline
La ROSARIO ens parla dels usos de l'orenga a la cuina i en especial com a ingredient bàsic en l'adob dels aliments

# data[].attributes.subject
La ROSARIO ens parla dels usos de l'orenga a la cuina i en especial com a ingredient bàsic en l'adob dels aliments

# data[].attributes.headline
Isabel ("no confundir manzanilla con magarza"!)

# data[].attributes.subject
Isabel ("no confundir manzanilla con magarza"!)

# data[].attributes.body
Camomilla (manzanilla). Isabel

# data[].attributes.headline
La MARISA ens explica les propietats de la lavanda

# data[].attributes.subject
La MARISA ens explica les propietats de la lavanda

# data[].attributes.headline
La ISABEL i l'ús de la camomilla al seu poble

# data[].attributes.subject
La ISABEL i l'ús de la camomilla al seu poble

# data[].attributes.body
"Propiedades de la tila y el reconocimiento del tilo en mi pueblo de Extremadura"

# data[].attributes.body
"La venta del poleo menta en mi pueblo de Huelva"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Please click here if you are not redirected within a few seconds.

Images
Conoce el tilo, un árbol ideal para jardines amplios | Jardineria On

www.jardineriaon.com

Images may be subject to copyright.

# data[].attributes.attachment_link.description
Please click here if you are not redirected within a few seconds. Images Conoce el tilo, un árbol ideal para jardines amplios | Jardineria On www.jardineriaon.com Images may be subject to copyright.

# data[].attributes.headline
La María Cerón ens explica la seva relació amb les plantes

# data[].attributes.subject
La María Cerón ens explica la seva relació amb les plantes

# data[].attributes.body
María Cerón

# data[].attributes.body
Marisa.

# data[].attributes.body
Foto: Consuelo

# data[].attributes.headline
Javier, fill de la Consuelo ens explica com fer el patxarà cassolà-

# data[].attributes.subject
Javier, fill de la Consuelo ens explica com fer el patxarà cassolà-

# data[].attributes.headline
Pepa: Informació al Google sobre el Til.ler

# data[].attributes.subject
Pepa: Informació al Google sobre el Til.ler

# data[].attributes.body
Foto: Julieta

# data[].attributes.body
MARCELA

# data[].attributes.body
"Nos manda el romero y la hierbabuena".

# data[].attributes.body
https://enarchenhologos.blogspot.com/2018/01/dones-savies-bruixes-remeieres-i.html?m=1&fbclid=IwAR2-N-pbG6hbAYd8tm4D91hcSWoZ2kdMszujOTLPnV0duxntCajtoFvTUD8

# data[].attributes.headline
Saquets i bossetes aromàtiques de lavanda per la roba. 

# data[].attributes.subject
Saquets i bossetes aromàtiques de lavanda per la roba. 

# data[].attributes.body
Foto: CONXITA

# data[].attributes.headline
La Consuelo ens explica les propietats del romaní. 

# data[].attributes.subject
La Consuelo ens explica les propietats del romaní. 

# data[].attributes.headline
Comentari de la Conxita per l'entrada de les endrines de la Consuelo.

# data[].attributes.subject
Comentari de la Conxita per l'entrada de les endrines de la Consuelo.

# data[].attributes.body
Consuelo

# data[].attributes.headline
"Les meves plantes des del terrat" .Conxita

# data[].attributes.subject
"Les meves plantes des del terrat" .Conxita

# data[].attributes.body
https://www.veritas.es/12-hierbas-aromaticas/

# data[].attributes.headline
"Tomillo, tila y manzanilla de mi pueblo".  Marcela

# data[].attributes.subject
"Tomillo, tila y manzanilla de mi pueblo".  Marcela