# data[].attributes.headline
MOJA RAZMIŠLJANJA I ASOCIJACIJE PRE PRVOG SUSRETA:

# data[].attributes.subject
MOJA RAZMIŠLJANJA I ASOCIJACIJE PRE PRVOG SUSRETA:

# data[].attributes.body
MREŽA ( povezanost, komunikacija, saradnja, zajednica učenja...)
PRAKTIČAR ( pretvaranje teorije u praksu, istraživanje, sagledavanje, praćenje,
menjanje, usavršavanje, razvoj...)
MOJA OČEKIVANJA : Naučiću nešto novo od profesora, stručnih saradnika, koleginica, potvrdiću ispravne postupke u mojoj praksi, preispitaću se šta ne radim dobro, primeniću naučeno u praksi, istraživaću zajedno sa decom...
Nadam se da će ova grupa, ova mreža zaista doprineti da se dogode PROMENE u predškolskom sistemu vaspitanja i obrazovanjana nacionalnom nivou.

jun 2017.

# data[].attributes.body
"Igra se često vezuje za predškolski period kao kreativni izraz deteta kroz

koji ono pokušava da razume, ovlada društvenim obrascima značenja i pred-

stavi ih na jedinstven način. Vrednost igre nestaje u transformaciji njene funk-

cije od kreativnog ka re-kreativnom u daljim nivoima obrazovanja. Propisani

školski programi sve manje dozvoljavaju deci i odraslima da unose u obrazo-

vanje elemente igrovnog, tako da je igra uklonjena iz učenja u školi i izolova-

na u vreme za odmor. Ona postaje re-kreativni oblik aktivnosti po završetku

učenja i rada. Njena re-kreativna funkcija se pojačava u odnosu na stvaralač-

ku sve većom polarizacijom igre i rada odraslih, odnosno polarizacijom mo-

gućnosti za ponavljanje ustaljenih društvenih obrazaca i stvaranje novih i ori-

ginalnih. Svaki posao koji shvatamo ili radimo "ozbiljno" u životu čini nas

"odredenijima i samim tim manje mogućim" (Fink 2000), za razliku od deteta

koje, u igri, potencijalno može biti "sve".
(Živka Krnjaja, Odeljenje za pedagogiju, Filozofski fakultet Univerziteta u Beogradu
Igra kao susret: koautorski prostor u zajedničkoj igri dece i odraslih)

Zaista! Zašto odrasli često kažu : " Dosta je igranja! Sada ćemo nešto da učimo!".
Zašto se igra ne smatra učenjem iako aktivira sve stvaralačke potencijale?
Setila sam se svog detinjstva. U mestu u kojem sam živela nije bilo vrtića i nisam prošla obavezni pripremni predškolski program koji mnogi smatraju učenjem slova i brojeva, ispunjavanjem radnih listova... Ja sam se po ceo danigrala u velikom dvorištu u kojem su bile kokoške, guske i patke, nekoliko šupa iza kojih je bila velika bašta u kojoj su rasle voćke, vinova loza i povrće. Dalje , iza bašte bila je ogromna livada na kojoj je rasla trava, cveće, zujale ose i pčele čije sam ubode puno puta osetila. Tu su rasle i koprive koje su me puno puta ožarile. Na trnje divlje ruže sam se mnogo puta ubola dok nisam naučila...
Najčešće sam se igrala sama ( ali nisam bila sama ). U mojoj igri panj mi je mogao biti prijatelj, stara šljiva  veštica, kokoške su mogle biti labudovi...To su bili likovi u mojim dramatizacijama i nisam bila sama.
Živeli smo kod jedne starije žene koja je u ratu izgubila i muža i troje dece. Zavolela me je. Pričala mi je puno priča, onako, iz glave. Nisam imala slikovnice , morala sam da zamislim tog njenog Pecivala u raznim situacijama u kojima se našao. Sada znam da ih je izmišljala.
Tata i mama su mi kupili ilustrovanu priču "Panja i leopard". Bila sam zadivljena, morali su da mi čitaju iznova i iznova, dok ja njima nisam počela čitati jer sam je naučila napamet. To je bio moj prvi susret sa slovima. Imala sam pet godina. Dobila sam još takvih knjiga i uživala u njima.
U školu sam krenula tako "nespremna" , nisam prošla pripremni, predškolski program, nisam imala flomastere, drvene boje... Jedino pisanje mi je bilo štapićem po zemlji.
U školu sam krenula godinu dana ranije jer sam želela tako. Sve me je u školi interesovalo, ni u čemu nisam zaostajala, iako nisam išla u vrtić...
Škola je bila škola. Tu su se sticala znanja na isti način kao i danas. Tu treba biti disciplinovan, sedeti mirno, ispravljenih leđa i slušati učitelje. A šta bi to trebala bitipriprema za školu? SEDETI barem 30 minuta dnevno nepomično jer će se u školi sedeti nekoliko puta po 45 minuta. Trebalo bi naučiti pisati i čitati, naučiti brojke i osnovne matematičke operacije jer roditelji kažu da dete treba biti spremno za školu. !!!
ZAŠTO se treba manje igrati u vrtiću u predškolskoj grupi ?
ZATO ŠTO :
- Mnogi roditelji traže da deca uče recitacije napamet, da nauče da pišu slova i brojke, da dobijaju domaće zadatke jer će biti nespremni kad se u školi od njih to bude tražilo
- Učitelji pitaju decu ko im je bio vaspitač kad ih nije naučio da Sunce mora da se crta u desnom, gornjem uglu papira, da kuća mora da ima crveni krov, da trava ne može biti drugačija nego zelena...
-Vaspitač pokušava sve da zadovolji iako zna da recitacija i popunjeni radni listovi nisu pokazatelj spremnosti ili nepremnosti za školu
Evo jedna pričica iz moje prakse :
Roditelj dolazi po dete i pita : " Šta ste danas učili? " .
Dete odgovara : "Ništa, samo smo se igrali.".
Ja: A šta ste se igrali?
Dete odgovara: Pa, hteli smo da još bude snega i da se grudvamo ali padala je kiša i sav se sneg rastopio pa nam je vaspitačica dala ideju da napravimo sneg. Pravili smo grudve od belog i plavog papira, da budu jako čvrste. Onda smo napravili dva tima. Hteli smo da se igramo da se grudvaju dečaci protiv devojčica ali bilo nas je 9 koji smo hteli da se grudvamo. 5 devojčica, i 4 dečaka. Trebao nam je još jedan dečak da nas bude 10 i da možemo da se podelimo u dva tima sa jednakim brojem članova. Pozvali smo Maju i ona je bila u timu dečaka. Onda smo prebrojavali grudve. Nikako nismo mogli da stavimo jednako grudvi u obruče, uvek je neko rekao da je u drugom obruču više. Onda smo pridruživali plave i bele grudve, pa smo ih tako jednako stavili za svaki tim. Dogovorili smo se o pravilima. Vanju smo zadužili da bude sudija. Ubacivali smo grudve u dve plastićne kante sa jedne linije. Posle smo brojali kojih ima više : plavih ili belih.
Roditelj: "Pa niste valjda samo to radili?"
Dete: Da! Pecali smo led! Vaspitačica je donela led iz jedne barice koja je još bila zaleđena, prvo smo gledali kroz led, a onda smo ga lomili. Bio je hladan. Onda smo stavili špagu na jedan deo leda i posolili. Špaga se nalepila na led i mi smo tako pecali led. So topi led! I šećer topi led ali sporije.
Da! Još smo rastopili so i šećer u vodi i stavili špage u obliku pahulja iznad te vode. Sada ćemo istraživati šta će se desiti. Mislim da će ispariti voda.
Roditelj : "A niste učili pesmicu?"
Dete: " Ne! Samo smo izmišljali sami pesmu sa rečima koje se rimuju, igrali smo se kviza. Crtali smo te reči i onda smo tako slagali pesmicu." I slikali smo sa ledom!"

# data[].attributes.headline
DETE I PROGRAM                                                            avgust, 2017.

# data[].attributes.subject
DETE I PROGRAM                                                            avgust, 2017.

# data[].attributes.body
Stručna literatura koju smo dobili, je "Biblija! koju bismo stalno trebaliimati pored sebe jer veoma jasno ukazuje da je dete individua sa imenom i prezimenom, sa svojim navikama i potrebama, ličnost.
Čitajući ovu literaturu zaključila sam da je toliko toga istinito rečeno. Program za dete koji kreira vaspitač "prateći dečja interesovanja". Kako? Većina vaspitača misli da je praćenje interesovanja anketiranje dece za koju su temu zainteresovani. Odluku donosi vaspitač na osnovu većine glasova ( kako to podseća na našu stvarnost). Ona manjina ili pojedinac, moraju da se ukalupe i povinuju većini i da prihvate temu iako oni nisu digli ruku.
Koja se to deca prate, čija se interesovanja prate? Da li je fer tražiti od nekoga da se izjasni, a posle jednostavno ignorisati to mišljenje jer se razlikuje od ostalih. Gde su tu individualne potrebe deteta, uvažavanje ličnosti?
U svojoj praksi pokušala sam uraditi upravo tako da se uvaži mišljenje svakoga deteta, da se uvaži njegov predlog vlastitog interesovanja.

Ovaj filmic snimljen je pre skoro tri godine. Nastojala sam stvarati podsticajnu sredinu za decu moje grupe , dogovarajući se sa njima šta ko želi raditi, gde, kako zamišlja svoj radni prostor, šta im sve treba za odabrane aktivnosti, ko im može pomoći. Uključili su se i roditelji, i braća i sestre i bake i deke, kao i drugaari iz jedne grupe iz sobe pored nas. Otvorili smo vrtić prema napolje, pokušavamo da ga otvorimo i prema unutrasarađujući sa decomi vaspitačima drugih grupa. Uz nas je čitavo vreme bilo stručni saradnik , pedagog kao podrška i sigurnost da se ovaj rad odvija u dobrom pravcu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kizoa Video Editor - Movie Maker: Podsticajna sredina za ucenje-mesto gde

# data[].attributes.attachment_link.description
Kreativna carolija Kizoa Video Editor - Movie Maker - http://www.kizoa.com

# data[].attributes.headline
SLIKA O DETETU I PROSTOR                              novembar, 2017.

# data[].attributes.subject
SLIKA O DETETU I PROSTOR                              novembar, 2017.

# data[].attributes.body
Rad se odvijao u dve grupe paralelno. U jednoj su se prikazivale i objašnjavale fotografije nastaleu praksi, a vezane su za sliku o detetu, u drugoj prezentacije vezane za prostor.
Nakon izmene grupa shvatila sam da su prostor i dete dva usko povezana pojma i da se nadopunjuju. Večina koleginica je došla do istog zaključka.
Ono što je veoma značajno za ovakve susrete i razmenu iskustava i dobre prakse je horizontalni način učenja. Gledajući fotografije i slušajući jedni druge došli smo do zajedničkih zaključaka i složili se oko toga šta je to najbolje, šta je za dobrobit deteta najvažnije.
Diskutovali smo o eventualnim preprekama i kako bi se one mogle ukloniti, kako bi se mogao unaprediti deo rada vezan za prostor koji ujedno detetu omogućava da se kreće, da istražuje, da bira aktivnosti, da sarađuje, da ima priliku raditi u manjim ili većim grupama, u paru, individualno...Sve je to vezano sa organizacijom prostora.
On mora biti promenjiv, decatreba da budu aktivni učesnici u formiranju prostora u kojem borave.
U vrtiću u kojem radim, odavno smo, ( uz neke srećne okolnosti tada ), promenili "klasičan" izgled soba. Dobili smo nameštaj koji je mobilan, prilagodljiv i daje mogućnost novog struktuiranja prostora u skladu sa potrebama.
Svi materijali i igračke su dostupni deci, a time su deca naučila da budu samostalnija, da se sami poslužuju, da imaju mogućnost izbora i određenu slobodu.

# data[].attributes.headline
Od teorijsko-vrednosnih polazišta do realnog programa , januar 2018

# data[].attributes.subject
Od teorijsko-vrednosnih polazišta do realnog programa , januar 2018

# data[].attributes.body
Da! Upravo tako! Teorijska polazišta i praksa imaju mnogo toga zajedničkog ali i neminovna razmimoilaženja. Krećemo od istih postulata ali u praksi je mnogo toga neizvodivo iz raznih razloga.
Razmenjujući iskustva, radeći u grupama sa praktičarima iz različitih ustanova, dolazimo do dragocenih zaključaka. Diskutovali smo, upoređivali, došli do nekih zajedničkih , ključnih ideja...
Bilo je zadovoljstvo saznati da mislimo slično, da nailazimo na ista pitanja i dileme u našoj praksi, da imamo slične stavove koji se odnose na uvođenje promena u naš vaspitno-obrazovni sistem.
Jedan od zaključaka grupe u kojoj sam radila je da je nemoguće u potpunosti uskladiti teoriju i praksu ali da se teorija i praksa isprepliću, da je teorija smernica praktičaru i da je upravo to polazišna tačka istraživanja, inicijalna tačka menjanja prakse, pronalaženje novih načina rada, večito istraživanje....
Rad na različitim zadacima nas je podstakao da razmišljamo o promenama krenuvši od sebe samih, o načinu na koji možemo sprovoditi promene, o neminovnosti timskog rada i podrške.
Promene su sastavni deo života, one su neminovne ali moguće su samo uz podršku i saradqu, upornost i volju, uzmotivaciju.

# data[].attributes.headline
PROJEKTNI PRISTUP UČENJU                               februar, 2018

# data[].attributes.subject
PROJEKTNI PRISTUP UČENJU                               februar, 2018

# data[].attributes.body
Imali smo prilike videti nekoliko interesantnih primera iz prakse , raspravljati, diskutovati o njima. Dolazimo do zaključka da je princip isti ali da svaki praktičar u projekat "ugrađuje" neki specifičan način rada, specifične ekemente...
To je ono što posao vaspitača čini interesantnim: vaspitač je kreator programa koji je u skladu sa potrebama, interesovanjima i individualnim potrebama dece. Upravo iz tih razloga, naš rad se bazira na istim polazištima ali neminovno je da se razlikuje .
Gledajućí primere iz prakse setila sam se svojih projekata koje sam prezentovala još 2012. godine kada sam počela raditi na taj način. Prvi od takvih je bio "Stari Egipat" koji je za mene bio izazov jer sam i sama morala mnogo toga naučiti da bi projekat bio uspešan. Dakle, tada sam shvatila da je izazov zajedničko učenje ( dete, roditelj, vaspitač, pedagog)., da vaspitač ukoliko želi pratiti interesovanja dece i odgovoriti na njih, i sam mora učiti , razvijati svoje kompetencije, aktivirati svoju kreativnost, istraživati, eksperimentisati...
Jedn od sledećih zanimljivih projekata bio je "Sa Pepeljugom oko sveta". Za ovaj projekat prevela sam sa engleskog više od 20 Pepeljuga iz čitavog sveta. Na taj način deca su se upoznavala sa geografskim pojmovima ( ostrvo, okean, globus, geografske karte), sa tradicijom i kulturom drugih naroda ( upotrebom interneta gledali smo razne video zapise tradicionalne muzike, plesa, običaja raznih zemalja), u saradnji sa roditeljima u vrtiću smo pekli različite tradicionalne kolačiće koji se pripremaju za venčanja u stranim zemljama, pripremili smo "živu" izložbu Pepeljuga u našoj Gradskoj kući gde su posetioci imali priliku pričati sa pravim Pepeljugama obučenim u tradicionalnu odeću pomenutih zemalja ( roditelji su sami sašili ili kreirali kostime),napravili smo izložbu lutaka Pepeljuga koje su isto tako napravljene na zajedničkim radionicama sa roditeljima.
To je samo jedan od mnogih projekata na kojima smo radili deca, roditelji, kolega i ja

# data[].attributes.headline
Stručno usavršavanje i profesionalni razvoj

# data[].attributes.subject
Stručno usavršavanje i profesionalni razvoj

# data[].attributes.body
Nakon prisustvovanja mnogobrojnim akreditovanim seminarima koje prema programu moramo imati kao vaspitači koji žive i rade u skladu sa vremenom u kojem žive, i nakon učestvovanja u mnogobrojnim seminarima i edukacijama koje ne pripadaju niti jednom programu, došla sam do mnoštva ideja i zaključaka.
Kao ambasador etwinning platforme u Srbiji bila sam osnivač i učesnik više od 30 međunarodnih projekata gde sam imala priliku razmenjivati primere dobre prakse sa kolegama i koleginicama iz mnogobrojnih zemalja. Tu sam naučila kako se koriste web 2.00 alati, kako je uvođenje IKT u vrtiće sasvim realno i izvodivo.
Deca na ovaj način imaju priliku komunicirati i raditi u grupama zajedno sa svojim vršnjacima iz Srbije i stranih zemalja, što inače ne bi bilo izvodivo. Imali smo nekoliko video konferencija i deci je bilo interesantno učestvovati u takvim događajima.
Smatram da je saradnja sa kolegama iz inostranstva dragocena i da nam mnogo može pomoći u našem profesionalnom razvoju i menjanju prakse.
Osim toga, na etwinning platformi i na konferencijama ambasadora sam upoznala kolege iz EU zemalja sa kojima sam dogovorila job shadowing ( radna praksa) u njihovim vrtićima. U saradnji sa stručnom službom, napisali smo projekat. Projekat je dobio sredstva i imali smo priliku biti na job shadowingu u Norveškoj, Nemačkoj i Danskoj.

# data[].attributes.body
Naučili smo i videli mnogo boraveći na radnoj praksi kod koleginica iz Norveške.

# data[].attributes.body
Nismo govorili o primeni IKT u vrtićima i prednostima koje možemo korietiti u praksi. Razmišljala sam i o tome.
Digitalna pismenost spada u kompetencije 21. veka. Sama sam se obrazovala na tom području i pronašla mnogo interesantnih alata koji se mogu primeniti u radu sa decom.

# data[].attributes.body
Postoje web 2.00 alati koji omogućavaju da od ponuđenih slika deca kreiraju vlastitu priču i da naprave elektronsku knjigu.

# data[].attributes.headline
SLIKA O DETETU I PROSTOR                                      decembar, 2018.

# data[].attributes.subject
SLIKA O DETETU I PROSTOR                                      decembar, 2018.

# data[].attributes.body
Deca predškolskog uzrasta najbolje uče manipulišući različitim materijalima Principi na kojima deca uče i prostor treba da se međusobno nadopunjavaju.Organizacijom prostora u sobi vaspitač daje detetu mogućnost izbora aktivnosti kojima će se baviti, mogućnost slobodnog kretanja, aktivnosti kojima će se deca baviti u manjim ili većim grupama, u paru  ili individualno. Tokom godine prostor se menja u skladu sa interesovanjima dece koja jednako kao i vaspitač učestvuju u organizaciji prostora u sobi.
Veoma je važno da u sobi postoji prostor koji omogućava komunikaciju čitave grupe. U tom prostoru se obično sedi u krugu, tu se razgovara o aktivnostima, predlozima, prezentuje se rad grupa. U prostoru treba da se predvidi pano ili izložbeni deo gde će se pokazati rad grupa, „slavljenje rezultata“ rada.

Zidni prostor treba da bude ispunjen dečjim radovima, a ne aplikacijama koje je nacrtao ili odštampao vaspitač. Isto tako, trebalo bi da postoji pano na koji bi deca sama mogla postaviti radove po vlastitom izboru. Prostor treba da deluje podsticajno, da su materijali raznovrsni, da su dostupni detetu i da su fioke, kutije ili razne posudeu kojima se materijali nalaze, obeležene simbolima.Nameštaj u sobi trebao bi da bude mobilan, tako da se samim rasporedom definišu centri interesovanja koji su vidljivi i prepoznatljivi.

Bogatsvo različitih materijala koji je dostupan deci podstiče ih na eksperimentisanje, otkrivanje, istraživanje i razumevanje. U prostoru gde deci nije dostupan materijal i mogućnost izbora, smanjena je i mogućnost međusobne saradnje i komunikacije.Deca ne preuzimaju svoja znanja pasivno, nego ih izgrađuju aktivno radeči, rukujući izabranim materijalima.

Postoje primeri iz prakse gde sam posmatrajući decu uočila da deca imaju različita interesovanja i formirale su se manje ili veće grupe i parovi koji su odabrali temu kojom će se baviti. Isto tako, spontano su odabrali i delove sobe u kojima su formirali svoje radne prostore koje su obeležili zajednički kreiranim logom i zastavicama. Neki od njih su izabrali sto, neki su svoj prostor organizovali na podu. Devojčica koja je prolazila kroz težak period, izabrala je da sedi sama, a njen prostor je bio odvojen kartonskim kutijama koje su stavljene na sto. Svi su se za vreme rada mogli slobodno kretati, pogledati ili priključiti se nekoj grupi.

Malaguzzi ističe prostor kao ‘neku vrstu akvarija koji odražava ideje, vrijednosti, sposobnosti i kulturu onih koji u njemu žive’. Prema Malaguzziju, svako deete govori ‘sto jezika’ za iskazivanje svojih stvaralačkih potencijala, a na odraslima je da te potencijale prepoznaju i kreiraju poticajno okruženje u kojem će se oni dalje razvijati.
“Koautorski prostor nije samo parafraza realnog ili zamišljenog prostora u

kojem se u igri igrači nalaze zbog toga što dele razumevanje. On je kreiranje,

nastajanje, stvaranje jednog "otvorenog, neutvrdenog načina egzistencije"

(Fink 2000), prostor u kojem su odrasli i dete u zajedničkoj igri stvaraoci zajedničkog značenja.”

U savremenom kurikulumu, prostor ima ogroman značaj za celovit razvoj deteta

# data[].attributes.body
Radeći na etwinning projektima imamo priliku razmeniti pozdrave, otpevati pesme na svojim jezicima jedni drugima, pogledati radove ...

# data[].attributes.headline
ZADATAK                                                                               septembar 2017.

# data[].attributes.subject
ZADATAK                                                                               septembar 2017.

# data[].attributes.body
U cilju da ljeg promišljanja o savremenoj koncepciji predškolskog vaspitanja i obrazovanja vaš zadatak će biti da kritički preispitate kako polazišta savremene koncepcije “žive” u vašoj ustanovi/vrtiću tako što ćete:

1.      Identifikovati jake strane i slabosti na kojima je potrebno timski raditi uz naveđenje obrazloženja;

2.      Definisati polje delovanja i obrazložiti zbog čega se od toga može krenuti u procesu promene vaspitno-obrazovne prakse u skladu sa polazištima savremene koncepcije uzimajući u obzir resurse koji postoje u ustanovi/vrtiću.

Da! To je bio dobar početak! Prvo da sagledamo svako na svom terenu koje su nam to jake, a koje slabe strane. Mislim da je teško priznati i sagledati slabe strane i krenuti putem promena ( prvo sami od sebe ).
Čitajući izveštaje ostalih članova mreže došla sam do zaključka da su nam slabe strane slične, da svi težimo ka promenama, da se trudimo da se one zaista i dogode.

Izveštaji koje sam dobila kao komentar na moj esej su mi pomogli da uočim i neke svoje slabe strane. U svom izveštaju sam pominjala komunikaciju, a ne saradnju sa roditeljima. Osoba koja je pisala osvrt na moj esej mi je skrenula pažnju da komunikacija i saradnja nisu isto. To je bio povod za moje promišljanje.
Sledeća osoba je iz mog eseja zaključila da negiram i ne priznajem vrednosti vaspitača koji ništa ne žele da promene u svojoj praksi. Zapitala sam se da li sam možda previše kritična i da li sam zaista napisala esej da je to neko tako shvatio.
Da li ja sve posmatram polazeći od sebe?

# data[].attributes.body
Govorni avatari omogućavaju da snimimo glas deteta, ono izabere svog avatara, a onda slušamo avatara koji priča detetovim glasom. Deca veoma vole govorne avatare.

# data[].attributes.body
Kako? Krenimo od sebe! Polako! Uz podršku! Uz deljenje i primanje znanja iz svih mogućih resursa! Sitnim koracima do velikih promena!

# data[].attributes.body
Zajedno i složno možemo sve!