# data[].attributes.body
На рубежі 20-30-х років XV ст. Османську державу, оговтавшись від зовнішніх ударів і внутрішніх потрясінь, знову перейшло до активної завойовницької політики. У червні 1422 султан Мурад II зробив спробу остаточно зруйнувати Візантійську імперію.Візантійська столиця приваблювала турків своїм вигідним географічним положенням, але чимале значення для султана мало і прагнення підняти престиж Османської держави в мусульманському світі і настрашити Європу зламанням бастіону східного християнства.Проте облога Константинополя військами Мурада II не принесла султанові славу. І все ж 24 серпня 1422 Мурад II кинув свої війська на штурм міста. Жорстоке бій відбувся в момент, коли імператор Мануїл II був при смерті. Тим не менш захисники Константинополя проявили організованість і мужність. Навіть жінки та діти брали участь в обороні міських стін.Не домігшись успіху, Мурад II відвів свої війська від стін Константинополя. Мураду II вдалося досить швидко покінчити з бунтівниками, але до стін візантійської столиці він не повернувся, направивши свої війська в грабіжницький похід по землях Пелопоннесу.

# data[].attributes.headline
Лабур Серафим

# data[].attributes.subject
Лабур Серафим

# data[].attributes.body
Феофіл Палеолог (грец.: Θεόφιλος Παλαιολόγος; помер в 1453 р) був двоюрідним братом імператора Костянтина XI Палеолога або, по крайней мере, належав до родини Палеологів. Феофіл командував еллінських військами під час падіння Константинополя. Леонард Хиосский, відомий як граматик, гуманіст і математик, говорить про нього, що Феофіл був «знатним родом і глибоким ученим». Грецький історик і близький сучасник падіння Константинополя Лаонікос Халхонділес описує в восьмій книзі своєї історії Феофіл «мужньо борючись до кінця»

# data[].attributes.headline
Фільм «Завоювання 1453» - турецький історичний епічний фільм, присвячений османському завоюванню Константинополя в 1453 році під час правління султана Мехмеда II.                         Фільм починається зі сцени, яка відбувається в VII столітті, в Медині, за часів життя пророка Мухаммеда (627 рік): Абу Айюб аль-Ансарі каже іншим сахаба, що той, хто завоює Константинополь, буде найбільшим з полководців.                  Основна дія фільму відбувається в XV столітті. Мехмед II зійшов на престол, коли йому було всього 12 років, але два роки по тому на трон повернувся його батько Мурад II. Після смерті батька Мехмед II знову стає султаном, і його основною метою стає завоювання Константинополя. Щоб підготуватися до цього, він прагне встановити мир з іншими державами. Тим часом візантійський імператор Костянтин XI Палеолог, прагнучи зруйнувати його плани, загрожує звільнити принца Орхана - брата Мехмеда, який знаходиться у нього полоні і також є законним претендентом на османський трон.Подолавши численні перешкоди, Мехмед II збирає армію і бере в облогу Константинополь. Облога проходить важко, османські війська несуть великі втрати, але одного разу вночі до султана уві сні приходить Абу Айюб аль-Ансарі. Натхненний віщим сном, султан розшукує могилу Абу Айюба в околицях Константинополя і, знайшовши там меч сподвижника Пророка, розробляє план штурму Константинополя. Османи перетягують по суші флот в бухту Золотий Ріг і проламують міські стіни з боку берега, де вони не настільки міцні.                 Фільм «Завоювання 1453» був випущений в прокат 16 лютого 2012 року в різних країнах, включаючи США, Великобританію, Францію, Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати, Боснію і Герцеговину, Казахстан, Узбекистан, Німеччину, Нідерланди, Македонію, Киргизію, Азербайджан, Таджикистан, Бангладеш , Південна Корея, Японія та кілька інших.    

# data[].attributes.subject
Фільм «Завоювання 1453» - турецький історичний епічний фільм, присвячений османському завоюванню Константинополя в 1453 році під час правління султана Мехмеда II.                         Фільм починається зі сцени, яка відбувається в VII столітті, в Медині, за часів життя пророка Мухаммеда (627 рік): Абу Айюб аль-Ансарі каже іншим сахаба, що той, хто завоює Константинополь, буде найбільшим з полководців.                  Основна дія фільму відбувається в XV столітті. Мехмед II зійшов на престол, коли йому було всього 12 років, але два роки по тому на трон повернувся його батько Мурад II. Після смерті батька Мехмед II знову стає султаном, і його основною метою стає завоювання Константинополя. Щоб підготуватися до цього, він прагне встановити мир з іншими державами. Тим часом візантійський імператор Костянтин XI Палеолог, прагнучи зруйнувати його плани, загрожує звільнити принца Орхана - брата Мехмеда, який знаходиться у нього полоні і також є законним претендентом на османський трон.Подолавши численні перешкоди, Мехмед II збирає армію і бере в облогу Константинополь. Облога проходить важко, османські війська несуть великі втрати, але одного разу вночі до султана уві сні приходить Абу Айюб аль-Ансарі. Натхненний віщим сном, султан розшукує могилу Абу Айюба в околицях Константинополя і, знайшовши там меч сподвижника Пророка, розробляє план штурму Константинополя. Османи перетягують по суші флот в бухту Золотий Ріг і проламують міські стіни з боку берега, де вони не настільки міцні.                 Фільм «Завоювання 1453» був випущений в прокат 16 лютого 2012 року в різних країнах, включаючи США, Великобританію, Францію, Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати, Боснію і Герцеговину, Казахстан, Узбекистан, Німеччину, Нідерланди, Македонію, Киргизію, Азербайджан, Таджикистан, Бангладеш , Південна Корея, Японія та кілька інших.    

# data[].attributes.attachment_link.title
Завоювання Константинополя османами

# data[].attributes.headline
Бессарабов Ярослав

# data[].attributes.subject
Бессарабов Ярослав

# data[].attributes.body
Мехмед II Фатіх
Вів завойовницьку політику, особисто очолював походи османської армії. У травні 1453 року захопив Константинополь, поклав край існуванню Візантійської імперії. У 1452—1459 роках внаслідок війни з Сербією перетворив її у османську провінцію. За правління Мехмеда II турками була завойована Морея (1460), Трапезундська імперія (1461), Боснія (1463), острів Евбея. У 1475 році Мехмед II примусив хана Менглі-Гірея визнати Кримське ханство васальними володіннями Османської імперії, чим було покладено початок постійним османсько-татарським нападам на Україну. У 1478 році османські війська завоювали Валахію, а в 1478-79 роках — Албанію. У період правління Мехмеда II був складений перший збірник законів Османської імперії «Канун-наме».

# data[].attributes.headline
Грибова Кира

# data[].attributes.subject
Грибова Кира

# data[].attributes.body
Константин XII, Феофил Палеолог и двое других рыцарей бились у ворот св.Романа (по другой версии у Золотых). Когда толпа янычар повалила прямо на них, василевс крикнул родичу: ''Пойдем, сразимся с этими варварами,, Феофил ответил, что хочет скорее умереть, чем отступить и, размахивая мечом, бросился навстречу врагам. Вокруг математика образовалась свалка, и у Драгаша появилась возможность спастись. Но последний правитель Византии предпочел разделить участь своей империи. Вслед за Феофилом он шагнул в гущу боя, и больше живым его не видел никто.

# data[].attributes.headline
Кривонос Вікторія

# data[].attributes.body
Кривонос Вікторія
Четвертий син султана Мурада II, Мехмед вперше став правителем

Османської імперії у віці 12 років, коли батько добровільно передав йому владу, вирішивши відійти від справ. Проте, заколот яничарів, повстання албанців на чолі зі Скандербегом і порушення мирного договору угорським королем Владиславом III змусили Мурада у 1446 році знову зайняти престол, який він, вже важкохворий, вдруге передав сину через п'ять років.

Протягом наступних двох років Мехмед II уклав мирні договори з Венецією та Угорщиною, завдяки чому підготувався до облоги Константинополя, який був взятий 29 травня 1453 року. Після завоювання Візантії османами була підкорена Сербія, захоплені острови в Егейському морі, завойовані Трапезундська імперія і Боснія, поставлені у васальну залежність Валахія та Албанія. У 1473 році Мехмед II розбив союз туркоманських племен в Анатолії і через два роки розпочав війну у Причорномор'ї, де проти нього виступило Кримське ханство у союзі з Генуєю, Польщею і Литвою.

Здобувши Крим, Мехмед II здійснив успішний похід проти Венеціанської республіки, змусивши її в 1479 році відмовитись від колоній в Албанії, після чого розпочав облогу острова Родос, який знаходився у володінні Ордену госпітальєрів. Так і не заволодівши ним з кількох спроб, флот Мехмеда Завойовника вогнем і мечем пройшовся узбережжям Південної Італії, що викликало паніку в Європі і спонукало папу Сікста IV закликати християнських монархів до організації хрестового походу проти Османської імперії.

Завершивши приготування до свого чергового походу — на завоювання Родоса чи, можливо, Мамелюкського султанату в Єгипті, на початку травня 1481 року Мехмед на чолі війська вийшов з Константинополя. Він щойно переправився через Босфор у Віфінію, як несподівано відчув себе зле, став табором біля містечка Гебзе на березі Мармурового моря, де 3 травня й помер у віці 49 років, імовірно, від подагри.

Великий візир Караманли Мехмед-паша негайно відправив гінців до синів султана — старшого, Баязида, що правив санжаком в Амасьї, і Джема, що сидів у Коньї.

За традицією новина про смерть Мехмеда мала триматись у суворій таємниці від сторонніх, доки новий султан не займе престол, однак вже наступного дня вона поширилась Стамбулом. Яничари, прихильні до Баязида і його 14-літнього сина, що саме був у султанському палаці, звинувати візира у змові з молодшим шехзаде, який (теоретично) міг швидше дістатись міста, і вбили Мехмед-пашу.

Стамбул охопив неспокій, який в умовах безвладдя переріс у грабежі і погроми, в основному, європейських торговців. Лише коли все почало вщухати, згадали про заховане від сторонніх тіло Мехмеда, яке без жодної уваги пролежало три дні. З великими труднощами його забальзамували і після прибуття Баязида в Стамбул 22 травня поховали в усипальні на території не так давно збудованої за наказом покійного султана мечеті.

# data[].attributes.headline
Васецька Дарина

# data[].attributes.subject
Васецька Дарина

# data[].attributes.body
Селім II — одинадцятий султан Османської імперії, правив у 1566—1574.  Селім народився 28 травня 1524 року в Стамбулі. Він був четвертим сином османського султана Сулеймана І і Хюррем Султан. Через світлий колір волосся, який йому передався від матері, він отримав прізвисько «Блондин». Дитинство молодого шехзаде проходило прекрасно, у Топкапи він отримував чудову освіту до 16 років, спочатку був санджак-беєм Коньї, а потім, у 1544 році, був назначений санджак-беєм престолонаслідного Сарухану та проживав у Манісі. Селім зійшов на трон 7 вересня 1566 року. Став першим султаном з династії Османів, що робив акцент на внутрішній політиці Імперії, а не на зовнішній. Селім ІІ покращував життя мешканців Османської Імперії, за що його дуже любили та шанували. Він також став першим султаном, який офіційно дозволив купівлю та продаж вина, щоб покращити авторитет серед немусульманського населення країни. Існує декілька версій стосовно причини смерті Султана Селіма ІІ. Історики й досі не можуть дійти до спільної думки щодо цього. Існує версія, що сама його дружина (Нурбану Султан), отруїла його, щоб її син скоріше зайняв престол, що однак є малоймовірним. Також існує версія, що Селім підслизнувся та впав у хамамі, і при цьому завдав собі тяжкі ушкодження черепа, що зробили його смерть майже моментальною. Третя версія смерті Султана Селіма така: він помер від невиліковної хвороби.Помер Султан Селім ІІ 12 (15) грудня 1574 року. Похований на території мечеті Ая-Софія.

# data[].attributes.headline
Литвиненко Настя.

# data[].attributes.subject
Литвиненко Настя.

# data[].attributes.body
Баязид 1Блискавичний,султан Осьманськоі імперії .У 1394 році розпочав війну проти Візантійської імперії ,спробував захопити Константинополь,але невдало.У 1400 році розпочав нову війну проти Візантійської іперіі .Майже рік він тримав в облозі Константинополь,проте без сильного флоту не зміг його захопити.Водночас проти нього виступив ще один сильний володар Азії — Тимур.Їхні інтереси стикнулися по мірі просування обох володарів—Баязида на схід, а Тамерлана на захід.З армією у 140000 вояків Тимур вдерся у східну частину Малої Азії у 1401.Назустріч йому з Балканського півострова з військовою потугою у 85000 вояків висунувся Баязид.Вирішальна Ангорська битва відбулася 20 липня 1402 при Анкарі.Скориставшися помилками Баязида(він вступив у бій ,не давши відпочити своїм військам),зрадою володарів бейликів,які стояли у перших шеренгах османського війська,Тамерлан повністю знищив війська ворога.Баязид 1 та його син Сулейман потрапили у полон,уся Мала Азія була втрачена.Тривалий час Тимур возив з собою Баязида,демонструючи йому руйнування Османської імперії .Врешті—решт у місті Акшехірі 1403 Баязид прийняв отруту.Осьманська імперія розпалася на частини .Візантійська імперія ,навпаки,ожила.У 1453 році ,через 51 рік після Ангорськоі битви,Константинополь був узятий,і Візантія припинила своє існування.

# data[].attributes.headline
Бондаренко Юлії

# data[].attributes.subject
Бондаренко Юлії

# data[].attributes.body
Четвертий син султана Мурада II, Мехмед вперше став правителем

Османської імперії у віці 12 років, коли батько добровільно передав йому владу, вирішивши відійти від справ. Проте, заколот яничарів, повстання албанців на чолі зі Скандербегом і порушення мирного договору угорським королем Владиславом III змусили Мурада у 1446 році знову зайняти престол, який він, вже важкохворий, вдруге передав сину через п'ять років.

Протягом наступних двох років Мехмед II уклав мирні договори з Венецією та Угорщиною, завдяки чому підготувався до облоги Константинополя, який був взятий 29 травня 1453 року. Після завоювання Візантії османами була підкорена Сербія, захоплені острови в Егейському морі, завойовані Трапезундська імперія і Боснія, поставлені у васальну залежність Валахія та Албанія. У 1473 році Мехмед II розбив союз туркоманських племен в Анатолії і через два роки розпочав війну у Причорномор'ї, де проти нього виступило Кримське ханство у союзі з Генуєю, Польщею і Литвою.

Здобувши Крим, Мехмед II здійснив успішний похід проти Венеціанської республіки, змусивши її в 1479 році відмовитись від колоній в Албанії, після чого розпочав облогу острова Родос, який знаходився у володінні Ордену госпітальєрів. Так і не заволодівши ним з кількох спроб, флот Мехмеда Завойовника вогнем і мечем пройшовся узбережжям Південної Італії, що викликало паніку в Європі і спонукало папу Сікста IV закликати християнських монархів до організації хрестового походу проти Османської імперії.

Завершивши приготування до свого чергового походу — на завоювання Родоса чи, можливо, Мамелюкського султану в Єгипті, на початку травня 1482 року Мехмед на чолі війська вийшов з Константинополя. Він щойно переправився через Босфор у Віфінію, як несподівано відчув себе зле, став табором біля містечка Гебзе на березі Мармурового моря, де 3 травня й помер у віці 49 років, імовірно, від подагри.

Великий візир Караманли Мехмед-паша негайно відправив гінців до синів султана — старшого, Баязида, що правив санжаком в Амасьї, і Джема, що сидів у Коньї.

За традицією новина про смерть Мехмеда мала триматись у суворій таємниці від сторонніх, доки новий султан не займе престол, однак вже наступного дня вона поширилась Стамбулом. Яничари, прихильні до Баязида і його 14-літнього сина, що саме був у султанському палаці, звинувати візира у змові з молодшим шехзаде, який (теоретично) міг швидше дістатись міста, і вбили Мехмед-пашу.

Стамбул охопив неспокій, який в умовах безвладдя переріс у грабежі і погроми, в основному, європейських торговців. Лише коли все почало вщухати, згадали про заховане від сторонніх тіло Мехмеда, яке без жодної уваги пролежало три дні. З великими труднощами його забальзамували і після прибуття Баязида в Стамбул 22 травня поховали в усипальні на території не так давно збудованої за наказом покійного султана мечеті.

# data[].attributes.body
Джованні Джустініані Лонго (1418-1453 р.р ) був генуезьким капітаном,член однієї з найбільших сімей Росії,споріднений потужному будинку Дорії в Генуеї. Він очолив 700 професійних солдат з о.Хіос.До оборони Константинополя проти османів у 1453 році він особисто фінансував та керував цією експедицією за власною ініціативою. Після прибуття, капітан став ключовим у контролі сухопутних військ, зосереджувався на ремонті наземних стін після того, як османські гармати пробили в них діри.
23 травня 1453 року Де. Джустініані був поранений захищаючи стіни Константинополя. Це змусило його відійти у місто, моральний дух було втрачено, що спричинило паніку. Це додало сил Махмеду ll відновити штурм і захопити Константинополь.
Помер капітан 01.06.1453рр. від ран, а його тіло перевезли на о.Хіос, де і поховали.

# data[].attributes.body
Робота Шевченка Антона
25 квітня 1453 року
Сьогодні близько опівночі Джакомо Коко хотів на двох галерах атакувати турків і підпалити турецькі судна, що стоять біля підніжжя пагорбів Пери. Але генуезці не дали капітанові здійснити цей план, обіцяючи що самі візьмуть участь в вилазці, виділивши для цього великий загін, як тільки вдасться краще спланувати всю операцію. Ще не розвиднілося. Відчутно пробирав нічний холод. У турецькому таборі гавкали собаки. Це були єдині звуки, що порушували тишу. За дві години до сходу сонця на високій башті в Пере раптово спалахнув сигнальний вогонь. Ніч як і раніше була тихою. З турецького берега не долинало ні звуку. Яскравий вогонь спалахнув високо на вежі в Галаті. Тіні кораблів, ледь помітно ковзали по воді. Потім ніч вибухнула. Спалахи, що супроводжували залпи гармат на протилежному березі, засліпили. Важкі кам'яні ядра з гуркотом врізалися в борта кораблів і пробивали дубову обшивку. В одну мить темрява наповнилася страшним шумом і криком. Запалали смолоскипи. Грецький вогонь падав у воду і плив по поверхні палаючими плямами. Венеціанці вийшли цілої ескадрою, щоб знищити турецькі галери. Недалеко від берега палали два великих корабля, які здавалися безформними через мішків з бавовною і шерстю, прикріплених з боків. Один з цих гігантів уже починав тонути.
Усе нові ядра невпинно сипалися на бригантини, що йшли під прикриттям обох великих вітрильників. Весь турецький флот в повній бойовій готовності рухався назустріч християнським судам. Західні кораблі в запанувала сум'ятті стикалися один з одним, а відчайдушні крики, віддаючих команди капітанів, розносилися далеко навколо. Час від часу всю цю картину затуляли густі клуби порохового диму, і лише по  заграві пожежі можна було зрозуміти, що загорілася ще одна галера. Християни підпалили свої брандери і направили їх на турецькі кораблі, а самі зістрибнули в воду, шукаючи порятунку на інших судах.
Битва тривала до самого світанку, коли венеціанським галерам вдалося нарешті відірватися від противника і піти назад в порт. Перша галера, яку вів Коко, затонула майже миттєво, але деякі моряки зуміли врятуватися, діставшись уплав до берега Пери.
Коли зійшло сонце, всі переконалися, що операція повністю провалилася. Згоріла лише одна-єдина турецька галера, яка і затонула прямо на очах. Пожежі на інших кораблях поступово вдалося загасити.
Султан Мехмед на білому коні спустився на самий берег і в'їхав на пагорб; в променях сонця, що сходить сліпуче сяяли коштовності на тюрбані. До Мехмеду підводили дочиста пограбованих і майже догола роздягнених бранців із зв'язаними за спиною руками. Це були моряки, які врятувалися з затонулих галер. Стовпилися навколо пагорба люди показували пальцями і кричали, що впізнають серед полонених Джакомо Коко.
Турки змушували бранців опускатися на коліна - і кат заносив меч ... Котилися голови, фонтаном била кров. Але султану і цього було замало. В землю вкопали ряд гострих кілків і посадили на них обезголовлені трупи, після чого на верхівку кожного кола поставили відсічену голову з вишкіреними зубами і спотвореним обличчям. Венеціанці плакали в безсилій люті. Бранців було так багато, що закривавлені тіла перших вже стирчали на кілках, а останні все ще стояли перед катом. Султан не пощадила нікого. Коли остаточно розвиднілося, на кілках стирчало сорок знівечених трупів, а сорок голів волало до помсти, хоча уста їх і були німі.

# data[].attributes.headline
Тарасова Євгенія

# data[].attributes.subject
Тарасова Євгенія

# data[].attributes.body
Селім || — одинадцятий султан Османської імперії, правив у 1566—1574. Третій син і четверта дитина султана Сулеймана І і Валіде Хюррем Султан. Був відомий під прізвиськами — Селі́м П'яниця, Селі́м Блонди́н
Селім народився 28 травня 1524 року в Стамбулі. Він був четвертим сином османського султана Сулеймана І і Хюррем Султан. Через світлий колір волосся, який йому передався від матері, він отримав прізвисько «Блондин». Дитинство молодого шехзаде проходило прекрасно, у Топкапи він отримував чудову освіту до 16 років, спочатку був санджак-беєм Коньї, а потім, у 1544 році, був назначений санджак-беєм престолонаслідного Сарухану та проживав у Манісі.
У 1553 році після страти його старшого єдинокровного брата Мустафи, Селім був оголошений першим спадкоємцем престолу.
Селім зійшов на трон 7 вересня 1566 року. Став першим султаном з династії Османів, що робив акцент на внутрішній політиці Імперії, а не на зовнішній. Селім ІІ покращував життя мешканців Османської Імперії, за що його дуже любили та шанували. Він також став першим султаном, який офіційно дозволив купівлю та продаж вина, щоб покращити авторитет серед немусульманського населення країни.
За часів правління Селіма ІІ зовнішньою політикою переважно керував великий візир Мехмед-паша Соколлу (Соколович), боснієць за походженням. 17 лютого 1568 року він уклав із Максиміліаном ІІ, імператором Священної Римської Імперії договір, за яким Габсбурги мусили сплачувати щорічну данину Османам, так звані «подарунки» на суму 30 тисяч дукатів, а також визнавали османський суверенітет над Молдавією і Валахією.
1572 року війська Селіма ІІ відвоювали в Іспанії Туніс. Османи також вели війни з Іраном, Угорщиною, Венецією (1570—1573 рр.).

Існує декілька версій стосовно причини смерті Султана Селіма ІІ. Історики й досі не можуть дійти до спільної думки щодо цього. Існує версія, що сама його дружина (Нурбану Султан), отруїла його, щоб її син скоріше зайняв престол, що однак є малоймовірним. Також існує версія, що Селім підслизнувся та впав у хамамі, і при цьому завдав собі тяжкі ушкодження черепа, що зробили його смерть майже моментальною. Третя версія смерті Султана Селіма така: він помер від невиліковної хвороби.
Помер Султан Селім ІІ 12 (15) грудня 1574 року. Похований на території мечеті Ая-Софія.

# data[].attributes.headline
Робота Гуріна Богдана

# data[].attributes.subject
Робота Гуріна Богдана

# data[].attributes.body
5 лютого 1451 року таємний посол сходить на берег Малої Азії. Він шукає турецького принца 20-річного Мухамеда. Наодинці повідомляє йому про смерть султана Мурада – його батька. Мухамед не каже ні слова. Він сідає на коня і мчить до вірної йому гвардії. Разом із військом вступає до тодішньої столиці – Адріанополя. Найперше наказує втопити в купальні рідного неповнолітнього брата. Потім – стратити вбивцю. Претендентів на престол більше немає.

На інтронізації султан Мухамед з особливими почестями приймає послів імператора Візантії Костянтина Драгаша. Обіцяє вічний мир. Однак ледь не з першого дня починає готуватися до війни. Він хоче будь-що завоювати столицю світу. Це розуміє Костянтин. Імператор шле численні посольства до Венеції і Генуї. Благає про допомогу. Греки готові на все. Заради порятунку Константинополя вони їдуть на собор до Флоренції і погоджуються об'єднати Католицьку й Православну церкви. У величній Софії папський легат Ісидор і патріарх Григорій проводять урочисту месу. Відтепер ворог знатиме: хто нападе на Візантію, матиме справу з усім християнським світом.

# data[].attributes.headline
Йонаш Альона

# data[].attributes.body
Йонаш Альона

Останній представник династії Палеологів, син імператора Мануїла II та Олени Драгаш, дочки сербського князя Костянтина Драгаша.За візантійською традицією, що дозволяла брати прізвище по материнській лінії, надав перевагу прізвищу матері.

Більшу частину дитинства провів у Константинополі, під наглядом батьків.

Правив як регент у 1437—1439 у період перебування свого старшого брата в Італії.

Загинув у бою під час штурму Константинополя турками-османами.

Офіційно не канонізований. Вшановується як місцевий святий у деяких грецьких церквах.

# data[].attributes.headline
Поліщук Михайло 

# data[].attributes.subject
Поліщук Михайло 

# data[].attributes.body
Історія Константинополя охоплює надзвичайно цікавий період з 330 року, коли столицю Римської імперії-місто Візантій - назвали Константинополем, або Новим Римом.  Завершується історія Константинополя в 1453-м, коли місто підпорядкували собі турки-османи на чолі з Мехмедом-завойовником.  Основні віхи в історії Константинополя (коротко). 330 рік римсько місто Візантій був названий Константинополем.  Він став столицею Східної Римської імперії, або Візантії (яка утворилася після розділу Римської імперії).  527-565 роки - масштабне народне повстання "Ніка" проти імператора Юстиніана, який насильно перекладав константінопольцев в християнську віру.  В результаті 35 тис. Убитих, заколоти пригнічені.  VI століття-початок розквіту Константинополя і всієї Візантійської імперії.  Аж до 13 століття місто залишався найбільшим центром культури, науки і торгівлі в Європі.   717 р. - невдала спроба арабів осадити Константинополь. ІХ століття-на Константинополь напали русичі під проводом Аскольда і Діра, але облога провалилася і давньоруські київські князі відступили. Початок X століття-київський князь Олег спробував взяти Константинополь.  Сторони домовилися про світ: Константинополь відкупився вигідними умовами для київських торговців.  Середина X століття-київський князь Ігор спробував завоювати місто, але не зміг.   957 рік - дружина Ігоря Ольга приїхала з Києва до Константинополя і прийняла хрещення.1097 р.- в Константинополі зібралися війська хрестоносців для участі в Першому Хрестовому поході проти тюрків-мусульман, що завершився перемогою європейців. 1204 р. - місто захопив король Фессалоніки Боніфацій I. Після падіння своєї столиці Візантійська імперія розпалася на маленькі царства.  1453 р. - турок Мехмед IІ Завойовник взяв Константинополь і вбив останнього візантійського імператора Костянтина.  Місто назвали Стамбулом і зробили столицею Османської імперії.

# data[].attributes.headline
Молчанов Артем

# data[].attributes.body
Молчанов Артем

Захоплення столиці колись могутньої православної держави розпочалося з облоги 6 квітня 1453 р    28 травня розпочався остаточний штурм, на який турецький султан Мехмед ІІ кинув усі сили.На допомогу візантійцям прибули венеціанці, генуезці та греки.
Костянтин XI завдяки приватним пожертвам зумів заготовити невелику кількість продовольства і зброї, зміцнити вежі й занедбані ділянки стін, розчистити рови.  . Всі, хто міг тримати в руках зброю, захищали місто до останнього і навіть імператор Костянтин пішов в контратаку, проте загинув у бою. 29 травня місто було захоплене і Візантійська імперія припинила своє існування. На її місці постала Османська імперіяг.

# data[].attributes.headline
Латиш Діана 

# data[].attributes.subject
Латиш Діана 

# data[].attributes.body
Мехмед II народився 30 березня 1432 року.  Четвертий син султана Мурада II, він прославиться на весь світ, хоча спочатку події, що розгорталися навколо рідної імперії, викликали у нього лише холоднокровність.  У шестирічному віці Мехмед II був поставлений правителем Османської провінції Маніси. Мехмед II отримав різносторонню і прекрасну для свого часу освіту. Саме Мехмед створив центральний уряд Османської імперії - Порту. Грунтуючись на висловах Корану, Мехмед II видав звід законів - Канун.  Розуміючи важливість освіти для процвітання держави, Мехмед Завойовник дбав про будівництво шкіл, в яких юнакам викладали догмати ісламу, граматику, законознавство, логіку, філологію та інші науки. Повільність, з якою спочатку діяв в області зовнішньої політики Мехмед II, привела до деякої впевненості противників (Венеції з союзниками) Туреччини в власних силах.  Ця ілюзія розвіялася разом із здійсненням давньої мрії Мехмеда II - взяттям Константинополя.  Істанбул - так тепер називалася колишня столиця Візантії і нова столиця Османської імперії.  Мехмед майже все життя присвятив завоюванню.  Крім Візантії, він підкорив Трапезундську імперію, Сербію, Албанію, Боснію і інші князівства.  За всі ці звершення Мехмеда II прозвали Фатіхом, тобто Завойовником.  Однак, як було сказано вище, Мехмед був талановитим управлінцем, інакше імперія розпалася б незабаром після смерті султана, як це не раз бувало в історії.  Помер Мехмед II Завойовник 3 травня 1481 року.

# data[].attributes.headline
Смолка Данил

# data[].attributes.subject
Смолка Данил

# data[].attributes.body
Мехмед II Фатіх (Мегмед ІІ Фатіг; Завойовник)
народився 30 березня 1432, Едірне — (3 травня 1481) — османський султан (1444—1446, 1451—1481 рр.), найбільший полководець свого часу — завоював Константинополь, поклавши кінець існуванню незалежних Візантійської імперії, Кримського ханства, Сербії, Мореї, Трапезундської імперії, Боснії, Албанії. У Туреччині його вважають своїм національним героєм.
Попередник:
Мурад II
Спадкоємець:
Баязид II
Народження:
30 березня 1432
Едірне, Османська імперія
Смерть:
3 травня 1481 (49 років)
Гебза
Вів завойовницьку політику, особисто очолював походи османської армії. У травні 1453 року захопив Константинополь, поклав край існуванню Візантійської імперії. У 1452—1459 роках внаслідок війни з Сербією перетворив її у османську провінцію. За правління Мехмеда II турками була завойована Морея (1460), Трапезундська імперія (1461), Боснія (1463), острів Евбея. У 1475 році Мехмед II примусив хана Менглі-Гірея визнати Кримське ханство васальними володіннями Османської імперії, чим було покладено початок постійним османсько-татарським нападам на Україну. У 1478 році османські війська завоювали Валахію, а в 1478-79 роках — Албанію. У період правління Мехмеда II був складений перший збірник законів Османської імперії «Канун-наме».

# data[].attributes.headline
Поддашкін Антон

# data[].attributes.subject
Поддашкін Антон

# data[].attributes.body
Ахмед II народився 25 лютого 1643 року у Константинополі. Мати дала синові освіту, він знав арабську і перську мови. Враховуючи те, що брати Ахмеда Мехмед та Сулейман були за нього старшими, шансів отримати владу він майже не мав. Більше 40 років провів в ізоляції у палаці Топкапі в Стамбулі (так званій «Клітці»). Але після повалення першого і смерті другого брата Ахмед II зійшов на престол.

В час правління нового султана невдало для держави продовжувалася війна зі священною лігою. Невдовзі після коронації Ахмеда, 19 серпня 1691 османська армія була розгромлена в битві при Сланкамені імперськими військами під командуванням Людвіга Баденського, а турків було вигнано із Угорщини. У цій битві загинув великий візир Фазіл Мустафа Кепрюлю. За цією поразкою слідувало ще декілька невдач. Ахмед II розхворівся з горя і 1695 року помер від водянки.

Сучасники характеризували султана як меланхолійного тихого дивака, який любив музику і поезію. Також він був дуже релігійним, але слабкість характеру та важке зовнішньополітичне становище Османської імперії не дали зробити Ахмеду чогось визначного.

# data[].attributes.headline
Борт  Анастасія

# data[].attributes.subject
Борт  Анастасія

# data[].attributes.body
Костянти́н XI — останній візантійський імператор (1448—1453). Останній представник династії Палеологів, син імператора Мануїла II та Олени Драгаш, дочки сербського князя Костянтина Драгаша.

За візантійською традицією, що дозволяла брати прізвище по материнській лінії, надав перевагу прізвищу матері.Деякі помісні православні і греко-католицькі церкви шанують Костянтина XI як святого, хоча офіційно він ніколи не був канонізований. Одна з причин цього полягає в тому, що в добу османського правління будь-яка спроба з боку православної церкви офіційно прославляти Костянтина XI як святого розглядалася б як акт повстання і, отже, була б явно необачною. Після війни греків за незалежність (1821-1831), коли церква знову здобула повну свободу дій, офіційний акт прославляння вважався зайвим через давнє шанування його як святого та мученика, зокрема, національного мученика, або етномартира.

Для імператора Костянтина ХІ стала очевидною неминучість нової облоги фортечний мур міста, але зібрати кошти для найму достатньо великої армії не зміг. Прагнучи заручитись підтримкою Заходу, Костянтин XI підтвердив унію православної і католицької церков під зверхністю Риму, проте заклик Миколая у захистити Константинополь належної підтримки в Європі не знайшов. Допомогу Візантії надали лише Святий престол, Генуезька та Венеціанська республіки.Оточення Константинополя розпочалось після Великодня із захоплення навколишніх містечок і Принцевих островів у Мармуровому морі й завершилось 6 квітня.

# data[].attributes.headline
Топчий Поліна 7Б

# data[].attributes.subject
Топчий Поліна 7Б

# data[].attributes.body
За традицією того часу Константинополь був відданий військам на триденний грабунок. Місто зазнало варварського нищення, тисячі жінок були згвалтовані й кількадесят тисяч людей було захоплено задля викупу. Як свідчить останній візантійський великий логофет (глава цивільної адміністрації) Георгій Сфрандзі, очевидець подій, який сам провів рік в османському полоні, «на третій день після падіння нашого міста султан святкував свою перемогу великим тріумфом ... й оголосив вільними громадян будь-якого віку, які уникли виявлення, ... а також про відновлення будинків і майна тим, хто покинув наше місто до облоги».
Нема свідчень і про смерть чи зречення й останнього Константинопольського патріарха часів ромеїв Афанасія II. Йому на зміну 6 січня 1454 року в церкві Святих Апостолів (собор Святої Софії був перетворений на мечеть) з доброї волі султана було обрано антизахідно налаштованого ченця Геннадія Схоларія. Мехмед II йому особисто вручив пастирську патерицю і мантію, що стало церемоніальною традицією на всі наступні століття. Сам Мехмед II, вважаючи себе наступником візантійського імператора, прийняв титул «Кайзер-і Рум» («Цезар Риму»), який носили всі його спадкоємці аж до падіння Османської імперії в 1923 році.
Османська загроза спонукала папу Миколая V закликати до хрестового походу проти турків. Цю ідею підтримав і Каллік III, і Пій II, який 14 січня 1460 року навіть оголосив про його офіційний початок. Але жоден європейський монарх не був готовий очолити війну за віру і організація хрестового походу зійшла нанівець зі смертю папи в 1464 році.
У цей час греки вже втратили свої останні володіння. Двоє братів Костянтина ХІ Палеолога — Фома і Диметрій, деспоти-співправителі Мореї в 1460 році не змогли протистояти османській експансії. Перший з них втік до Італії, де був прийнятий з великими почестями як законний спадкоємець Візантії, а другий, — переїхав у Константинополь, де більшу частину життя користувався прихильністю султана Мехмеда.

15 серпня 1461 року впала Трапезундська імперія — Давид Великий Комнін з родиною був вивезений до Константинополя, де через два роки його з синами і племінниками за наказом Мехмеда Завойовника було страчено.

# data[].attributes.headline
Гавелюк Данило

# data[].attributes.subject
Гавелюк Данило

# data[].attributes.body
29 травня 1453 року падінням Константинополя закінчилась його півторамісячна облога військами 21-річного османського султана Мехмеда II. Зі смертю імператора Костянтина ХІ Палеолога і втратою столиці Візантійська імперія фактично припинила своє існування.
Перша спроба захопити Константинополь була здійснена в 1396 році за султана Баязіда Блискавичного. Однак семилітня облога зазнала невдачі і після розгрому під Ангорою військами Тамерлана до підкорення столиці Візантії османи повернулись лише через півстоліття. Проте за Мурада II їх спроба також виявилась невдалою — не маючи ні потужного флоту, ні достатньої кількості артилерії, 24 серпня 1422 року османи пішли на відчайдушний штурм, зазнали великих втрат і були змушені відступити.

Наступні роки Мурад II упокорював турецькі бейліки у Малій Азії і утверджувався на Балканах, й підготовка до вирішальної війни проти Візантії почалась за правління його 19-річного сина Мехмеда II. На початку 1452 року він за кілька місяців північніше Константинополя, у найвужчому місці Босфору, звів Румельську фортецю, яка разом із фортецею Анадолу, збудованою ще його дідом на азійському березі протоки, дала змогу відрізати столицю Візантії від Чорного моря і позбавити її підтримки з боку генуезьких колоній у Причорномор'ї.
Для імператора Костянтина XI Драгаша з династії Палеологів стала очевидною неминучість нової облоги Константинополя. Він відновив фортечний мур міста, але зібрати кошти для найму достатньо великої армії не зміг. Прагнучи заручитись підтримкою Заходу, Костянтин XI підтвердив унію православної і католицької церков під зверхністю Риму, проте заклик Миколая V захистити Константинополь належної підтримки в Європі не знайшов — Франція готувалась до вирішального удару по англійських володіннях у Гієні, Кастилія вела успішну війну проти Гранадського емірату, німецькі князівства — чергову міжусобицю, а Польща та Угорщина остерігались прямого виступу проти османів після нищівної поразки в 1444 році біля Варни.

Допомогу Візантії надали лише Святий престол, Генуезька та Венеціанська республіки.

Тим часом бухту Золотий ріг перекрили натягнутим ланцюгом, який захистив Константинополь від османських кораблів із сходу, а на 26-кілометровому периметрі міського муру розмістилось 5-тисячне візантійське військо і зо 2 тисячі найманців, зокрема і турецьких. Крім того, на захисті Константинополя був чималий флот — 10 власних суден, 13 венеціанських та генуезьких й по одному італійському, арагонському та французькому. Очікувалось прибуття ще чотирьох кораблів — одного грецького з Мореї і трьох генуезьких, споряджених коштом папи римського.
Падіння Візантії разом із успішною Реконкістою по інший бік європейського континенту завершило епоху Середньовіччя. Османська монополія на традиційні торгові шляхи в Азію підштовхнула європейців до пошуку нових маршрутів на Схід і відкрила епоху Великих географічних відкриттів XV-XVI століть.

# data[].attributes.headline
Максим Работягов

# data[].attributes.subject
Максим Работягов

# data[].attributes.body
Останній візантійський імператор (1448—1453). Останній представник династії Палеологів. Про
події з Костянтином 9 під час штурму Константинополя.

5 квітня 1453 року почалася облога Константинополя військами султана Мехмеда II, що мала на меті захоплення міста. Султан запропонував Костянтину в обмін на здачу міста зберегти йому життя і залишити в його владі Містера, але він відповів відмовою. Наступні два місяці йшли бої між візантійськими і турецькими військами.

29 травня 1453 року османи прорвалися через стіни великого міста - через Керкопорту, інші ворота, або через пролом в стіні. Це негайно призвело до розвалу оборони Константинополя, оскільки через малу чисельність захисники не мали резервів, щоб ліквідувати прорив. На допомогу до прорвався підходили все нові й нові юрби атакуючих яничар, ромеї не мали сил впоратися з натиском ворога. Рансимен і Бабінгер дотримуються версії, за якою імператор, почувши про прорив ворога через гавань і зрозумівши, що місто врятувати не вдасться, скинув все знаки імператорського гідності, крім чобіт, і кинувся в бій. Ця версія ґрунтується на описі Крітовула, згідно з нею останніми словами імператора були: «Місто впало, мені нема чого більше жити». В гущавині сутички Костянтин був убитий двома ударами - в спину і особа.

Що було з тілом Костянтином після смерті?

Згідно Бабінгеру, після захоплення міста за наказом Мехмеда місце битви обшукали і виявили тіло в пурпурової взуття, в якому визнали Костянтина. Відрубану голову імператора помістили на колоні Августа, а потім пересилали «в дорогоцінної скриньці від одного мусульманського правителя до іншого». Місце поховання тіла невідомо. За словами Бабінгера в кінці XVI століття греки запалювали свічки в пам'ять про Костянтина у одній гробниці на площі Вефа, однак османи стерли всі сліди гробниці, «і тільки самотній стовбур старої верби в кутку двору вказував на занедбане місце останнього спочинку імператора - обвітрений камінь»

# data[].attributes.headline
Гавелюк Данило

# data[].attributes.subject
Гавелюк Данило

# data[].attributes.body
Основні дати та події:330 р. – римський імператор Костянтин переніс столицю імперії на місце колишньої грецької колонії Візантія;395 р. – розподіл Римської імперії на Західну та Східну;476 р. – припинення існування Західної Римської імперії;V – VI ст. – Велике переселення народів;527 – 565 рр. – правління Юстиніана;532 р. – повстання "Ніка";534 р. – створення Кодексу Юстиніана;1204 р. – взяття Константинополя хрестоносцями;1453 р. – падіння Константинополя під ударами Мехмеда ІІ Завойов.

# data[].attributes.body
Костянтин XI Палеолог Драгаш  візантійський імператор,1449-1453.У 1452 році, скориставшись війною султана Мехмеда II в Азії,  зажадав від нього збільшення грошового внеску за нагляд за османським принцом Орханом, який міг, при нагоді, з'явитися на султанський престол. Мехмед не тільки  відмовив, але зовсім припинив сплату внеску і почав війну. Звернення до тата Миколі V призвело лише до відновлення питання про унію. Константинополь ледве тримався, турки були виснажені. Костянтину XI пропонували бігти, зібрати нове військо, відбити місто. Але він не здавався, бо  без вождя місто вже точно зруйнують. Мехмед II пропонував Костянтину здати Константинополь, а натомість обіцяв випустити з міста всіх, хто побажав би його покинути. Самому Костянтину він обіцяв владу над Пелопоннесом.Константин відмовлявся, бажаючи зберігти місто.25 травня 1453 року було прийнято рішення про початок генерального штурму столиці Візантійської імперії. Після дводенного бомбардування, в ніч на 29 травня турецькі війська по всій лінії пішли на штурм.Напередодні завоювання в церкви Айя-Софія було проведено останнє християнське богослужіння, а після завоювання міста, Мехмед II прочитав там перший намаз. Константинополь перейменований в Стамбул; Мехмед II, побачивши масштаби завданих збитків, сильно шкодував про це і наказав повернути награбоване колишнім власникам; .після завоювання міста були організовані римсько-католицькі, православні та вірменські патріархії.29 травня 1453 року падінням Константинополя закінчилась його півторамісячна облога військами 21-річного османського султана Мехмеда II. Зі смертю імператора Костянтина ХІ Палеолога і втратою столиці .Візантійська імперія фактично припинила своє існування

# data[].attributes.headline
Коробка Ангеліна

# data[].attributes.subject
Коробка Ангеліна

# data[].attributes.body
У 1370 році землевласник із монгольського племені барласів Тимур, який виступив проти правителя Моголістану, здобув перемогу над своїм соратником і правителем держави Мавераннахр, і курултай за участю чагатайських беків і емірів проголосив його правителем нової держави, що отримала назву Туран. Одружившись з дочкою Казан-хана, останнього легітимного правителя Чагатайського улусу з династії чингізідів, Тимур отримав титул "гурган" ("зять") і рівні права з нащадками Чингізхана.

Протягом перших років свого правління Тимур (відомий також як Тамерлан — "кульгавий Тимур" — прізвисько, отримане після поранення в 1363 році) провів у війнах проти ханів Туркестану, підкорив Балх, Ташкент, Хорезм, практично всю Персію, після чого втрутився у міжусобну війну в Золотій Орді і допоміг Тохтамишу розбити хана Мамая і утвердитись на престолі. Проте з 1385 року Тохтамиш почав здійснювати набіги на володіння Тимура, чим скористались його колишні вороги в Моголістані та Хорезмі. Розправившись із бунтівниками, в 1391-1394 роках Тамерлан здійснив два походи проти Тохтамиша і остаточно розбив його 15 квітня 1395 року у битві на ріці Терек (нині — Чечня) — Тохтамиш був витіснений у Московське царство і згодом втратив владу в Золотій Орді.

Утвердившись в Середній Азії, на Закавказзі і в Персії, в 1398 році Тамерлан здійснив похід в Індію, розбив війська Делійського султанату і через рік дійшов до Гангу. Повернувшись з Індії з величезними скарбами, Тимур розпочав похід проти Османської держави, у 1401 році завоював Дамаск, а 28 липня 1402 року завдав вирішальну поразку султану Баязіду I — він був закований в кандали й помер в неволі, його розорена держава фактично розпалась, занурившись у громадянську війну.У 1404 році 68-літній Тимур розпочав приготування до завоювання Китаю, де в 1368 році була повалена влада монгольської династії Юань, заснованої нащадками Хубілая. Уклавши союз із династіїєю Північна Юань, що володіла Монголією, Тимур планував похід весною 1405 року, проте 18 лютого року несподівано помер у місті Фараб (нині — селище Отрар в Казахстані) поблизу Шимкента, де чекав доки від снігу звільняться гірські перевали. Його забальзамоване тіло у труні з чорного дерева, оббитою срібною парчою, відвезли в Самарканд, де 18 березня поховали у ще недобудованому мавзолеї Гур-Емір.

Ще за життя Тамерлан призначив спадкоємцем свого внука Пір-Мухаммеда, який правив Індією. Його відсутністю в столиці скористався інший внук Тимура — Халіль, який захопив Самарканд і 18 березня 1405 року був проголошений ханом. Розбивши наступного року війська Пір-Мухаммеда, Халіль-Султан протримався при владі лише три роки і був повалений своїм дядьком Шахрухом, четвертим сином Тимура. Він зумів придушити заколоти і повстання на окраїнах, проте не зберіг єдність держави, столицю якої переніс в Герат (нині — Афганістан), — від неї відпали Ірак та Азербайджан.

Остаточно імперія Тимура розпалась в 1505 році, коли племена узбеків завоювали Самарканд і витіснили останнього тимурида хана Бабура в Афганістан, звідки він розпочав похід в Індію, де в 1526 році заснував імперію Великих Моголів.

# data[].attributes.headline
Кірпіченко Анна

# data[].attributes.subject
Кірпіченко Анна

# data[].attributes.body
26-річний Сулейман став султаном Османської імперії 22 вересня 1520 року по смерті свого батька Селіма Грізного. Продовжуючи його політику завоювань, він вже за перше десятиліття свого правління підкорив острів Родос, Боснію, Герцеговину, Славонію, спустошив Угорщину, яка як і Алжир, Валахія, Молдова та Трансільванія визнали васальну залежність. Загроза війни з Австрією змусила її виплачувати щорічну данину Османській імперії, котра уклала таємний союз із Францією і силами алжирських піратів контролювала Середземне море та північне узбережжя Африки.Успішна війна з перською державою Сефевідів дала змогу Османській імперії підкорити Близький Схід та взяти під контроль Персидську протоку і Червоне море, південь Аравії, територію сучасного Сомалі та вести успішну війну із Португалією в Індійському океані. Як правитель гігантської держави з населенням близько 50 мільйонів чоловік Сулейман особисто провів великі законодавчі зміни, що стосувались суспільного життя, освіти, оподаткування і кримінального права, які залишались чинними протягом наступних кількох століть. Він особисто писав вірші (під псевдонімом Мухіббі), був ювеліром і покровителем мистецтв та архітектури, завдяки чому період його 46-літнього правління увійшов в історію як «золотий вік» Османської імперії, а сам імператор в Європі отримав епітет «Пишний» (хоча на Сході Сулеймана величали як «Справедливого»).В супереч османській традиції у 1530 році Сулейман одружився зі своєю наложницею, відомомю як Роксолана або Хюррем, яка 9 років перед тим народила сина Мехмеда, і першою отримала другий за важливістю для жінок титул «хасекі» («мати спадкоємця»). Їй було дозволено народити більше одного сина, що також суперечило османським традиціям і привело до конфліктів між спадкоємцями Сулеймана ще за його життя: у 1553 році був страчений його старший син Мустафа (від третьої наложниці Махідевран) та внук Мехмед, а в 1561 році — наймолодший син (третій від Роксолани) Баязід і усі його п'ятеро дітей.

# data[].attributes.headline
Усольцева Даріна

# data[].attributes.subject
Усольцева Даріна

# data[].attributes.body
Оборона Константинополя — битва, що відбувалася між християнською Візантійською та ісламською Османською імперіями за володіння Константинополем. Почалася 6 квітня з облоги візантійської столиці турками-османами під командуванням султана Мегмеда II. Православних захисників, яких очолював імператор Костянтин XI, підтримали католицькі держави Венеції, Генуї та Святий Престол. Облога міста тривала 53 дні. 29 травня 1453 року, завдяки артилерії, мусульманські війська взяли Константинополь штурмом. Його падіння поклало край існуванню Візантійської імперії, перервало 1500-літню греко-римську традицію регіону й завдало великого удару по європейському християнському світу, насамперед православ'ю. Османи перенесли свою столицю до Константинополя, який перейменували на Стамбул. Перемога утвердила турецьке панування в східному басейні Середземномор'я та Балканах. У європейській історіографії падіння Константинополя вважається епохальною подією, що завершує добу середньовіччя. В турецькій традиції називається завоювання Стамбулу

# data[].attributes.headline
Доля Констянтина XI 

# data[].attributes.body
Доля Констянтина XI Драгаша
На початку 1452 року Мехмед ll за кілька місяців північніше Константинополя, у найвужчому місці Босфору, звів Румельську фортецю, яка разом із фортецею Анадолу, збудованою ще його дідом на азійському березі протоки, дала змогу відрізати столицю Візантії від Чорного моря і позбавити її підтримки з боку генуезьких колоній у Причорномор'ї. Для імператора Костянтина XI стала очевидною неминучість нової облоги Константинополя. Він відновив фортечний мур міста, але зібрати кошти для найму достатньо великої армії не зміг. Прагнучи заручитись підтримкою Заходу, Костянтин XI підтвердив унію православної і католицької церков під зверхністю Риму, проте заклик Миколая V захистити Константинополь належної підтримки в Європі не знайшов . Допомогу Візантії надали лише Святий престол, Генуезька та Венеціанська республіки.Оточення Константинополя розпочалось після Великодня із захоплення навколишніх містечок і Принцевих островів у Мармуровому морі й завершилось 6 квітня. Мехмед запропонував Костянтину Драгашу здатися на почесних умовах з правом правити у пелопонесській Містрі. Імператор відповів готовністю заплатити посильну для Візантії данину і визнати за османами усі захоплені навколо Константинополя замки і фортеці, але столицю здати відмовився.З 11 квітня турки почали артилерійський обстріл Константинополя. 28 травня у місті пройшли масштабні релігійні церемонії, які надвечір завершились службою в Софійському соборі за участі представників латинської і грецької церков, котру відвідав імператор на чолі місцевої знаті.Рано вранці 29 травня 1453 року після молитви і під супровід військового оркестру османи розпочали наступ. До полудня місто залишили усі латинські і навіть грецькі кораблі, заповнені солдатами і біженцями, й столиця Візантійської імперії була взята під контроль турками.
Того ж дня загинув й Костянтин ХІ Палеолог. Ніхто не бачив як це сталось, жоден з його оточення не вижив.

# data[].attributes.headline
Опрацюйте уважно правила користування:

# data[].attributes.subject
Опрацюйте уважно правила користування:

# data[].attributes.body
Відповідаючи на питання  або виконуючи завдання учень може створити свій  стікер, натиснувши «+» у нижньому правому вуглі дошки. У цьому стікері  можна друкувати, прикріплювати файли та відеоролики.  Після виконання певної вправи можна прокоментувати одну чи дві роботи однокласників.

У цій темі я чекаю виконання вами завдання для перевірки домашньої роботи по попередній темі та виконання домашнього завдання по темі цього уроку. Решта завдань ВИКОНУЄМО УСНО.

# data[].attributes.headline
 Події під час правління Констянтина ХІ 

# data[].attributes.subject
 Події під час правління Констянтина ХІ 

# data[].attributes.body
Констянтин ХІ був останнім Римським імператором до захоплення Константинополя султаном Мехмедом ІІ.
Перша подія, яку він пережив-Це Коронування Констянтина без участі Патріарха, що вважалося не традиційним.
А наступні роки після Коронування  він вже почав готуватися до нападів османів на Константинополь.
Шукав допомоги в західних та сусідніх країн, і одночасно намагався вирішити церковні міжусобиці.
Потім  почалася суперечка с Мехмедом ІІ.
Сам Констянтин потребував збільшення грошового вкладу за нагляд за принцем Урханом,котрий жив в Константинополі .
Тому що принц вважався  "небезпечним   наступником " на султанський престол.
Мехмед відмовив Констянтинові, не сплатив вклад, і почав війну в Константинополі.
Констянтин, звісно ,допомоги не отримав,
А Звертання до Папи Миколи V взагалі відновило питання про унію .
Констянтин не мав нічого проти неї, й дозволив  кардиналу від Папи , відслужити обідню в Софійському соборі , в присутності двору, Сенату та вищого духовенства.
Це викликало серед людей, які були здивовані ворожнечим чернецтвом унії, сильний протест. Знайшовший гучну  промову Великого дуки Луки Нотераса, що він готовий  до зміни влади Константинополя:
"Скоріш під владою чалми, ніж під владою тіари".
А допомога папи Миколи , все ж таки запізнилася.

# data[].attributes.headline
5.Домашнє завдання :

# data[].attributes.subject
5.Домашнє завдання :

# data[].attributes.body
Складіть розповідь про долю одного із захисників Константинополя або запишіть розповідь про події, сучасником яких він був або створіть власне відео чи кліп про будь-якого із правителів Османської імперії на власний вибір. Відповіді та ваші роботи можете розмістити на цій дошці. А ще у вас є можливість прокоментувати ( за бажанням) 1-2 роботи ваших однокласників.

# data[].attributes.headline
Щітка Даріна

# data[].attributes.subject
Щітка Даріна

# data[].attributes.body
Рано вранці 29 травня 1453 року після молитви і під супровід військового оркестру османи розпочали наступ. На Константинополь звідусюд кількома хвилями рушила легка, а за нею важка піхота. Крізь напівзруйновану північно-західну стіну їй вдалось увірватись у місто. Зав'язались вуличні бої. У цей час в протилежному кінці Константинополя важке поранення осколком ядра отримав кондотьєр Джовані Лонго. Його винесли до однієї з галер, які стояли у бухті Золотий Ріг, що внесло сум'яття у ряди генуезців і венеціанців, які кинулись до своїх кораблів, щоб на них вирватись у відкрите море. У залишені напризволяще портові ворота увірвались яничари і сипахи й невдовзі над фортечним муром Константинополя замайорів османський прапор.

До полудня місто залишили усі латинські і навіть грецькі кораблі, заповнені солдатами і біженцями, й столиця Візантійської імперії була взята під контроль турками. Їх кавалерія розсіяла останніх захисників Константинополя, які практично всі полягли у вуличних боях, — у полон потрапило лише зо півтисячі чоловік, — після чого османи кинулись до собору св. Софії, де зачинились тисячі містян в надії на божий захист.Того ж дня загинув й Костянтин ХІ Палеолог. Ніхто не бачив як це сталось, жоден з його оточення не вижив. За твердженням грецького історика на османській службі Михайла Критовула, сучасника подій і автора «Історії Мехмеда II», останніми словами імператора були «Місто впало, а я ще живий», після чого він скинув з себе царське вбрання й кинувся у бій. За наказом султана його тіло намагались знайти серед мертвих й, нібито виявили за вишитими на панчохах орлами, після чого від трупа відтяли голову, яку на палі пронесли навколо Константинополя, проте згодом жоден з містян не визнав у ній останнього візантійського імператора.

# data[].attributes.headline
1.Перевірка домашнього завдання. Прошу дати письмову відповідь та прикріпити вашу відповідь на цій дошці. У вас - 10 хвилин. Працюємо.

# data[].attributes.subject
1.Перевірка домашнього завдання. Прошу дати письмову відповідь та прикріпити вашу відповідь на цій дошці. У вас - 10 хвилин. Працюємо.