# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
Після першого уроку:
Створіть схему  «Художня модель людства майбутнього в новелі Р.Д. Бредбері «Усмішка» (випишіть, як виглядає світ у творі)

Після другого уроку:
Складіть пам’ятку  для людства «Що ж  треба робити,  щоб  передбачення Бредбері не збулося?»
Обсяг: 5-7 порад

Після третього уроку:

1. Письмово  пояснити, чому Том не хотів нищити витвір мистецтва.
2. Прочитати твір Р.Шеклі "Запах думки"

# data[].attributes.headline
Шматування картини

# data[].attributes.subject
Шматування картини

# data[].attributes.attachment_link.title
Схема «Роль сцени шматування картини в контексті новели Рея Бредбері «Усмішка

# data[].attributes.headline
Місце "Джоконди" в культурному просторі світу

# data[].attributes.subject
Місце "Джоконди" в культурному просторі світу

# data[].attributes.attachment_link.title
Схема «Місце картини Леонардо да Вінчі «Джоконда» в культурному просторі світу»

# data[].attributes.headline
Схема "Художня модель людства"

# data[].attributes.subject
Схема "Художня модель людства"

# data[].attributes.attachment_link.title
Схема  «Художня модель людства майбутнього в новелі Р.Д. Бредбері «Усмішка»

# data[].attributes.headline
Леонардо да Вінчі

# data[].attributes.subject
Леонардо да Вінчі

# data[].attributes.headline
Леонардо да Вінчі. Джоконда

# data[].attributes.subject
Леонардо да Вінчі. Джоконда

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (1)

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження (2)

# data[].attributes.headline
Робота з репродукцією картини "Джоконда"                                   "Джоконда" - найзагадковіша із картин Леонардо да Вінчі. І досі не з'ясовано, хто насправді на ній зображений, чому ця жінка в жалобі і водночас посміхається, що хотів сказати цією роботою майстер. А головне - як посміхається Джоконда?.. Яка вона - гарна чи ні, молода чи стара, жінка з XV століття чи з майбутнього? Про деякі загадки "Джоконди" нам розкажуть наші "мистецтвознавці". Про "Джоконду" напевно відомо тільки те, що вона написана на початку XVI століття, приблизно в 1503-1505 рр. Все інше викликає різні думки й дискусії протягом кількох століть. Спочатку вважали, що на картині зображений портрет Мони Лізи, дружини багатого флорентійського купця П'єтро Франческо ді Бартоломео да Дзанобі дель Джокондо. Але згодом з'явилися інші версії про те, що то була не дружина, а чоловік, що Леонардо на портреті намалював інших відомих жінок, імена яких не можна було називати, бо вони були наближені до високих осіб, що, зрештою, художник створив власний автопортрет... Версії й досі продовжують висуватися.              Сприймали "Джоконду" теж по-різному. Протягом віків ставлення до неї змінювалося. Одні вважали її красунею, інші - потворною, треті - мстивою, четверті - доброю і т.п. Джоконду називали чоловіком і жінкою, реальною людиною і інопланетянкою, молодою і старою, гарною і потворною, доброю і злою. Тобто вона - в одному образі - уособила все людство з його минулим і майбутнім, жіночим і чоловічим началами, миттєвим і вічним і тривалою боротьбою між Добром і Злом. Те, що в "Таємній вечері" Леонардо да Вінчі показав в різних персонажах, тут поєдналося воєдино. У цьому, мабуть, і криється велика таїна "Мони Лізи". Завдяки узагальненню (характерній особливості творчості художника) Джоконда сприймається як образ людини взагалі, і кожний бачить в ній те, що йому близьке, що його хвилює, що йому болить...            Постать Джоконди дуже наближена до глядачів. У порівнянні з нею пейзаж здається далеким і набагато меншим, ніж насправді. У такий спосіб автор утверджує велич людини. Сам пейзаж - загадковий, напівфантастичний, космічний, він трохи нагадує те, що ми бачимо у відчинених дверях за постаттю Ісуса Христа на картині "Таємна вечеря". Пейзаж надає образу, що є все-таки образом людини XV століття, космічного звучання.              При створенні картини Л. да Вінчі використав засіб "сфумато" - ледь відчутний серпанок, імлу, що огортає постать Мони Лізи. Завдяки цьому вона стає ще більш загадковою.                                            Джоконда - це не портрет коханої жінки. Це сповідь художника у фарбах. Його розуміння людини, світу, самого себе, Бога і Диявола, всього сущого, що знаходить втілення в людині. Є. Богат писав: "Бог і Диявол - це добро і зло. А поле їхньої битви - серце Джоконди. А відображення їх битви - її обличчя". Отже, "Джоконда" - це портрет людини взагалі в усій її складності й суперечливості. Яка ж вона, людина?.. Це питання хвилювало й письменника XX століття Р .Бредбері, котрий переносить нас у далеке майбутнє. В оповіданні "Усмішка" автор не тільки використовує образ Джоконди, але й художні прийоми Леонардо да Вінчі, і розвиває його ідеї.

# data[].attributes.subject
Робота з репродукцією картини "Джоконда"                                   "Джоконда" - найзагадковіша із картин Леонардо да Вінчі. І досі не з'ясовано, хто насправді на ній зображений, чому ця жінка в жалобі і водночас посміхається, що хотів сказати цією роботою майстер. А головне - як посміхається Джоконда?.. Яка вона - гарна чи ні, молода чи стара, жінка з XV століття чи з майбутнього? Про деякі загадки "Джоконди" нам розкажуть наші "мистецтвознавці". Про "Джоконду" напевно відомо тільки те, що вона написана на початку XVI століття, приблизно в 1503-1505 рр. Все інше викликає різні думки й дискусії протягом кількох століть. Спочатку вважали, що на картині зображений портрет Мони Лізи, дружини багатого флорентійського купця П'єтро Франческо ді Бартоломео да Дзанобі дель Джокондо. Але згодом з'явилися інші версії про те, що то була не дружина, а чоловік, що Леонардо на портреті намалював інших відомих жінок, імена яких не можна було називати, бо вони були наближені до високих осіб, що, зрештою, художник створив власний автопортрет... Версії й досі продовжують висуватися.              Сприймали "Джоконду" теж по-різному. Протягом віків ставлення до неї змінювалося. Одні вважали її красунею, інші - потворною, треті - мстивою, четверті - доброю і т.п. Джоконду називали чоловіком і жінкою, реальною людиною і інопланетянкою, молодою і старою, гарною і потворною, доброю і злою. Тобто вона - в одному образі - уособила все людство з його минулим і майбутнім, жіночим і чоловічим началами, миттєвим і вічним і тривалою боротьбою між Добром і Злом. Те, що в "Таємній вечері" Леонардо да Вінчі показав в різних персонажах, тут поєдналося воєдино. У цьому, мабуть, і криється велика таїна "Мони Лізи". Завдяки узагальненню (характерній особливості творчості художника) Джоконда сприймається як образ людини взагалі, і кожний бачить в ній те, що йому близьке, що його хвилює, що йому болить...            Постать Джоконди дуже наближена до глядачів. У порівнянні з нею пейзаж здається далеким і набагато меншим, ніж насправді. У такий спосіб автор утверджує велич людини. Сам пейзаж - загадковий, напівфантастичний, космічний, він трохи нагадує те, що ми бачимо у відчинених дверях за постаттю Ісуса Христа на картині "Таємна вечеря". Пейзаж надає образу, що є все-таки образом людини XV століття, космічного звучання.              При створенні картини Л. да Вінчі використав засіб "сфумато" - ледь відчутний серпанок, імлу, що огортає постать Мони Лізи. Завдяки цьому вона стає ще більш загадковою.                                            Джоконда - це не портрет коханої жінки. Це сповідь художника у фарбах. Його розуміння людини, світу, самого себе, Бога і Диявола, всього сущого, що знаходить втілення в людині. Є. Богат писав: "Бог і Диявол - це добро і зло. А поле їхньої битви - серце Джоконди. А відображення їх битви - її обличчя". Отже, "Джоконда" - це портрет людини взагалі в усій її складності й суперечливості. Яка ж вона, людина?.. Це питання хвилювало й письменника XX століття Р .Бредбері, котрий переносить нас у далеке майбутнє. В оповіданні "Усмішка" автор не тільки використовує образ Джоконди, але й художні прийоми Леонардо да Вінчі, і розвиває його ідеї.

# data[].attributes.headline
Повідомлення  про Леонардо да Вінчі                                                                                                   Уявіть собі Флоренцію XV століття... Вузькі вулички, невисокі будинки, галасливі базари... Але тут вже почали будуватися шедеври архітектури, що прославили Флоренцію на весь світ. До міста з'їжджалися молоді митці, котрі розвивали тут свій талант, вчилися майстерності й по тому залишали людству великі полотна. Серед них був і сімнадцятирічний Леонардо. Він народився в 1452 році в селищі Анкіано поблизу м. Вінчі, неподалік від Флоренції. Леонардо був позашлюбним сином нотаріуса П'єро да Вінчі, який і дав Леонардо своє прізвище. Мати його була простою селянкою, але хлопцеві судилося стати великим генієм, перед яким схилився увесь світ.                   Художні здібності в нього виявилися надто рано, і, коли в 1469 році сім'я переїхала до Флоренції, батько віддав його на навчання в художню майстерню Андреа Веррокьо. Тут юні живописці, окрім малярської справи, вивчали ще архітектуру, скульптуру, будівництво. За давнім звичаєм учні допомагали майстрові виконувати замовлення. Так робив і Леонардо. До нашого часу дійшла робота А. Веррокьо "Благовіщення", де голівку янгола намалював майбутній великий митець. В очах цього янгола світиться дивовижне сяйво, вся його постать немовби випромінює животворний Божий Дух (демонструється репродукція).                                                                                                                  У подальшому ця особливість творчої манери раннього Леонардо зберігається і в його наступних роботах. Картини Л. да Вінчі сповнені особливого світла, воно не яскраве, а трохи приглушене, таємниче, але в ньому є якась чарівна сила, що надає персонажам надзвичайної виразності.                                                                                                                        З 1480-го року Л. да Вінчі згадується у флорентійських документах як художник, котрий мав уже власну майстерню. До картин зрілого майстра належать "Мадонна з квіткою", "Поклоніння волхвів" та ін. Близько 1482 р. Леонардо виїхав із Флоренції до Мілану, де вступив на службу до правителя Міланського герцогства Лодовіко Моро. Цікаво, що, пропонуючи свої послуги, він представлявся передусім як військовий інженер, потім як архітектор і спеціаліст з гідротехніки і лише в останню чергу як живописець і скульптор. До переліку професій Л. да Вінчі додамо, що він був і чудовим природознавцем і анатомом. Він прекрасно знав не тільки сучасні досягнення науки й техніки, але й життя природи і будову людського тіла, що дозволило йому створювати точні й виразні постаті на його полотнах. Різнобічність інтересів Леонардо да Вінчі була обумовлена не тільки його геніальністю, а й самою епохою Відродження. Ця доба називається саме так, бо митці Відродження в ХІV-ХVІІ ст. намагалися відродити ідеали античності з її культом людини і вірою в її великі можливості. Тому майстри Відродження, в тому числі й Леонардо, вивчають усі прояви життя людини, використовуючи для цього як науку, так і мистецтво.                                                                                                                                        У Мілані Л. да Вінчі багато малює, будує, створює скульптури, прикрашає своїми фресками собори і монастирі. До речі, як архітектор, він захопився ідеєю створення проекту ідеального міста. Дарма, що ідея не здійснилася. Але вона відображає політ думки генія.                                                                                                                                       Серед живописних робіт майстра стають відомими "Мадонна в гроті", "Мадонна Літта" та ін. Л. да Вінчі використовував чітку пірамідальну композицію, всі образи були ретельно виписані, але вони не здавалися надто схематичними завдяки особливому фону й освітленню. Художник понад усе любив присмерки, неясне світло, яке надавало персонажам м'якості й живучості. Його мадонни - втілення краси, жіночості, материнської любові.                                                                                                                               У 1495 році Леонардо розпочав фреску для монастиря Санта Марія в Мілані - "Таємна вечеря". Більше двох років він працював над нею. Фреска назавжди прославила ім'я художника. Однак фарби, з якими він постійно експериментував, виявилися нестійкими, і фреска збереглася дуже погано. Однак і зараз, попри ушкоджені місця, вона вражає силою задуму митця.                                                                                   Міланське герцогство потерпало від ударів французів, і тому в 1499 році Л. да Вінчі полишає Мілан. Він живе у Римі, Флоренції та в інших містах. Переїжджає з місця на місце, ніде не знаходячи душевного притулку. Приблизно в 1503 - 1505 рр. написав портрет Мони Лізи, знамениту "Джоконду", що й досі залишилась загадкою для людства, бо й сьогодні дослідники не можуть остаточно вирішити, що хотів показати на картині Леонардо.                                                                                                                            Після "Джоконди" він мало працював. Постійні мандри знесилили його, здоров'я похитнулося. Тому, коли французький король Франциск І запропонував йому місце придворного живописця, Л. да Вінчі погодився і в 1517 році приїхав у Францію. Нарешті його оточили пошаною і поклонінням, він міг спокійно працювати, не думаючи про заробіток. Але сили вже полишали митця. Через два роки, в 1519 році, він помер у Парижі.                                                                                                                                        Художник прожив складне життя, він знав бідність і багатство, бачив тріумфи королів і жорстокі війни, але його серце належало Відродженню. Він прагнув розкрити духовну красу людини, показати її в усій суперечливості і разом з тим її велич. До нашого часу дійшло тільки 15 картин Л. да Вінчі, але навіть така мала кількість дає змогу оцінити силу генія і відчути світло Відродження.                                                                          Художник з великою точністю і достовірністю малював людей; усі частини тіла, постаті, рухи майстерно виписані. Однак його персонажі приваблюють не тільки своєю правдивістю, а передусім духовною піднесеністю, внутрішньою гармонією, світлом, що неначе лине з їхнього серця. Відчувається, що митець захоплюється людиною і прагне збагнути її велич. Леонардо да Вінчі здебільшого використовує як фон свої улюблені сутінки. Завдяки м'якому освітленню виразнішими постають персонажі, вони неначе оживають, наповнюються теплом людського тіла. Полотна Л. да Вінчі просвітлюють душу, утверджуючи гармонію, добро і любов до людей.                                                                                

# data[].attributes.subject
Повідомлення  про Леонардо да Вінчі                                                                                                   Уявіть собі Флоренцію XV століття... Вузькі вулички, невисокі будинки, галасливі базари... Але тут вже почали будуватися шедеври архітектури, що прославили Флоренцію на весь світ. До міста з'їжджалися молоді митці, котрі розвивали тут свій талант, вчилися майстерності й по тому залишали людству великі полотна. Серед них був і сімнадцятирічний Леонардо. Він народився в 1452 році в селищі Анкіано поблизу м. Вінчі, неподалік від Флоренції. Леонардо був позашлюбним сином нотаріуса П'єро да Вінчі, який і дав Леонардо своє прізвище. Мати його була простою селянкою, але хлопцеві судилося стати великим генієм, перед яким схилився увесь світ.                   Художні здібності в нього виявилися надто рано, і, коли в 1469 році сім'я переїхала до Флоренції, батько віддав його на навчання в художню майстерню Андреа Веррокьо. Тут юні живописці, окрім малярської справи, вивчали ще архітектуру, скульптуру, будівництво. За давнім звичаєм учні допомагали майстрові виконувати замовлення. Так робив і Леонардо. До нашого часу дійшла робота А. Веррокьо "Благовіщення", де голівку янгола намалював майбутній великий митець. В очах цього янгола світиться дивовижне сяйво, вся його постать немовби випромінює животворний Божий Дух (демонструється репродукція).                                                                                                                  У подальшому ця особливість творчої манери раннього Леонардо зберігається і в його наступних роботах. Картини Л. да Вінчі сповнені особливого світла, воно не яскраве, а трохи приглушене, таємниче, але в ньому є якась чарівна сила, що надає персонажам надзвичайної виразності.                                                                                                                        З 1480-го року Л. да Вінчі згадується у флорентійських документах як художник, котрий мав уже власну майстерню. До картин зрілого майстра належать "Мадонна з квіткою", "Поклоніння волхвів" та ін. Близько 1482 р. Леонардо виїхав із Флоренції до Мілану, де вступив на службу до правителя Міланського герцогства Лодовіко Моро. Цікаво, що, пропонуючи свої послуги, він представлявся передусім як військовий інженер, потім як архітектор і спеціаліст з гідротехніки і лише в останню чергу як живописець і скульптор. До переліку професій Л. да Вінчі додамо, що він був і чудовим природознавцем і анатомом. Він прекрасно знав не тільки сучасні досягнення науки й техніки, але й життя природи і будову людського тіла, що дозволило йому створювати точні й виразні постаті на його полотнах. Різнобічність інтересів Леонардо да Вінчі була обумовлена не тільки його геніальністю, а й самою епохою Відродження. Ця доба називається саме так, бо митці Відродження в ХІV-ХVІІ ст. намагалися відродити ідеали античності з її культом людини і вірою в її великі можливості. Тому майстри Відродження, в тому числі й Леонардо, вивчають усі прояви життя людини, використовуючи для цього як науку, так і мистецтво.                                                                                                                                        У Мілані Л. да Вінчі багато малює, будує, створює скульптури, прикрашає своїми фресками собори і монастирі. До речі, як архітектор, він захопився ідеєю створення проекту ідеального міста. Дарма, що ідея не здійснилася. Але вона відображає політ думки генія.                                                                                                                                       Серед живописних робіт майстра стають відомими "Мадонна в гроті", "Мадонна Літта" та ін. Л. да Вінчі використовував чітку пірамідальну композицію, всі образи були ретельно виписані, але вони не здавалися надто схематичними завдяки особливому фону й освітленню. Художник понад усе любив присмерки, неясне світло, яке надавало персонажам м'якості й живучості. Його мадонни - втілення краси, жіночості, материнської любові.                                                                                                                               У 1495 році Леонардо розпочав фреску для монастиря Санта Марія в Мілані - "Таємна вечеря". Більше двох років він працював над нею. Фреска назавжди прославила ім'я художника. Однак фарби, з якими він постійно експериментував, виявилися нестійкими, і фреска збереглася дуже погано. Однак і зараз, попри ушкоджені місця, вона вражає силою задуму митця.                                                                                   Міланське герцогство потерпало від ударів французів, і тому в 1499 році Л. да Вінчі полишає Мілан. Він живе у Римі, Флоренції та в інших містах. Переїжджає з місця на місце, ніде не знаходячи душевного притулку. Приблизно в 1503 - 1505 рр. написав портрет Мони Лізи, знамениту "Джоконду", що й досі залишилась загадкою для людства, бо й сьогодні дослідники не можуть остаточно вирішити, що хотів показати на картині Леонардо.                                                                                                                            Після "Джоконди" він мало працював. Постійні мандри знесилили його, здоров'я похитнулося. Тому, коли французький король Франциск І запропонував йому місце придворного живописця, Л. да Вінчі погодився і в 1517 році приїхав у Францію. Нарешті його оточили пошаною і поклонінням, він міг спокійно працювати, не думаючи про заробіток. Але сили вже полишали митця. Через два роки, в 1519 році, він помер у Парижі.                                                                                                                                        Художник прожив складне життя, він знав бідність і багатство, бачив тріумфи королів і жорстокі війни, але його серце належало Відродженню. Він прагнув розкрити духовну красу людини, показати її в усій суперечливості і разом з тим її велич. До нашого часу дійшло тільки 15 картин Л. да Вінчі, але навіть така мала кількість дає змогу оцінити силу генія і відчути світло Відродження.                                                                          Художник з великою точністю і достовірністю малював людей; усі частини тіла, постаті, рухи майстерно виписані. Однак його персонажі приваблюють не тільки своєю правдивістю, а передусім духовною піднесеністю, внутрішньою гармонією, світлом, що неначе лине з їхнього серця. Відчувається, що митець захоплюється людиною і прагне збагнути її велич. Леонардо да Вінчі здебільшого використовує як фон свої улюблені сутінки. Завдяки м'якому освітленню виразнішими постають персонажі, вони неначе оживають, наповнюються теплом людського тіла. Полотна Л. да Вінчі просвітлюють душу, утверджуючи гармонію, добро і любов до людей.                                                                                

# data[].attributes.headline
 Осінь 2061 р. Холодно. Велике місто. Точніше те, що від нього залишилося після атомних бомбардувань. Між руїн будівель утворилася довжелезна черга. Обірвані, голодні, злі люди не можуть дозволити собі погрітися.                 - А чому ми саме зупинилися у 2061 році? Яке ваше враження від прочитаної новели? Де і коли відбувається дія? (на Землі у майбутньому 2061 році)                                                                                                                         - Яким побачив автор майбутнє у творі? Що ви скажете про такий твір? (дивний світ майбутнього, непокоїть поведінка людей)                                                                                                               - Якими змальовано людей? Наведіть цитати з тексту. (Брудними, у брудних будинках…)                                                                                                                       - Навіщо люди так рано зібралися на площі? (Вони займали чергу, щоб плюнути на картину)                                                                                                                              - Що вже знав про картину Грісбі, людина з черги?                                                                                 - Що вже знав про картину Том?                                                                                          - Як Грісбі пояснює Тому, чому всі повинні плювати на картину?                                                                                                   - В чому Грісбі бачить перешкоду на шляху до щасливого життя?                                                                                                    -Чи погоджуєтеся  ви з ним?                                                                                                                                                                                                                                                        

# data[].attributes.subject
 Осінь 2061 р. Холодно. Велике місто. Точніше те, що від нього залишилося після атомних бомбардувань. Між руїн будівель утворилася довжелезна черга. Обірвані, голодні, злі люди не можуть дозволити собі погрітися.                 - А чому ми саме зупинилися у 2061 році? Яке ваше враження від прочитаної новели? Де і коли відбувається дія? (на Землі у майбутньому 2061 році)                                                                                                                         - Яким побачив автор майбутнє у творі? Що ви скажете про такий твір? (дивний світ майбутнього, непокоїть поведінка людей)                                                                                                               - Якими змальовано людей? Наведіть цитати з тексту. (Брудними, у брудних будинках…)                                                                                                                       - Навіщо люди так рано зібралися на площі? (Вони займали чергу, щоб плюнути на картину)                                                                                                                              - Що вже знав про картину Грісбі, людина з черги?                                                                                 - Що вже знав про картину Том?                                                                                          - Як Грісбі пояснює Тому, чому всі повинні плювати на картину?                                                                                                   - В чому Грісбі бачить перешкоду на шляху до щасливого життя?                                                                                                    -Чи погоджуєтеся  ви з ним?                                                                                                                                                                                                                                                        

# data[].attributes.headline
Теорія літератури:                                                                            Науково – фантастична література – це художні твори, у яких автори під впливом науково - технічного прогресу намагаються в образній формі прогнозувати майбутнє, показати прийдешню долю людства.                                                                    Твір Р. Бредбері називають новелою. Які ж ознаки цього жанру?                                                                                                                    Новела (італ. novella — новина) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом. Новелі властиві лаконізм, яскравість і. влучність художніх засобів. До композиційних особливостей новели нале¬жать: напружений сюжет, наявність чіткої та згорненої композиції, перевага сюжетної однолінійності, зведення до мінімуму персонажів, несподівана розв'язка.    Згадайте, що називається оповіданням? (Оповідання — невеликий прозовий твір, сюжет якого заснований на певному епі¬зоді (зрідка кількох) із життя одного персонажа (іноді кількох). Невеликі розміри оповідання вимагають нерозгалуженого, однолінійного, чіткого за побудовою сюжету. Описи стислі, лаконічні. Важливу роль відіграє художня деталь.)                                                              

# data[].attributes.subject
Теорія літератури:                                                                            Науково – фантастична література – це художні твори, у яких автори під впливом науково - технічного прогресу намагаються в образній формі прогнозувати майбутнє, показати прийдешню долю людства.                                                                    Твір Р. Бредбері називають новелою. Які ж ознаки цього жанру?                                                                                                                    Новела (італ. novella — новина) — невеликий за обсягом прозовий епічний твір про незвичайну життєву подію з несподіваним фіналом. Новелі властиві лаконізм, яскравість і. влучність художніх засобів. До композиційних особливостей новели нале¬жать: напружений сюжет, наявність чіткої та згорненої композиції, перевага сюжетної однолінійності, зведення до мінімуму персонажів, несподівана розв'язка.    Згадайте, що називається оповіданням? (Оповідання — невеликий прозовий твір, сюжет якого заснований на певному епі¬зоді (зрідка кількох) із життя одного персонажа (іноді кількох). Невеликі розміри оповідання вимагають нерозгалуженого, однолінійного, чіткого за побудовою сюжету. Описи стислі, лаконічні. Важливу роль відіграє художня деталь.)                                                              

# data[].attributes.headline
Бесіда:                                                                                                                                                                     -Якими  були свята у городян? (Люди збиралися на майдані; Свято науки полягало в тому, що розбили кувалдою машину, громили завод, на якому виробляли літаки, висаджували у повітря друкарню та склад боєприпасів.)                                                            - Якою була реакція людей на подібні дійства? («Усі реготали, наче п'яні». Тобто їм подобалося бити, громити, трощити.)                                                                                             -Як ви думаєте, що можна сказати про духовні цінності цих людей? (Ці люди страшні, жорстокі. Вони втратили усе людське: душу, мораль, культуру. Вони деградували як особистості. Створивши технократичну цивілізацію, люди прийшли до духовного зубожіння.)                                            

# data[].attributes.subject
Бесіда:                                                                                                                                                                     -Якими  були свята у городян? (Люди збиралися на майдані; Свято науки полягало в тому, що розбили кувалдою машину, громили завод, на якому виробляли літаки, висаджували у повітря друкарню та склад боєприпасів.)                                                            - Якою була реакція людей на подібні дійства? («Усі реготали, наче п'яні». Тобто їм подобалося бити, громити, трощити.)                                                                                             -Як ви думаєте, що можна сказати про духовні цінності цих людей? (Ці люди страшні, жорстокі. Вони втратили усе людське: душу, мораль, культуру. Вони деградували як особистості. Створивши технократичну цивілізацію, люди прийшли до духовного зубожіння.)                                            

# data[].attributes.headline
Текст новели "Усмішка" тут:

# data[].attributes.subject
Текст новели "Усмішка" тут:

# data[].attributes.body
https://www.ukrlib.com.ua/world/printit.php?tid=23

# data[].attributes.headline
Створіть схему  «Художня модель людства майбутнього в новелі Р.Д. Бредбері «Усмішка». Наприклад:

# data[].attributes.subject
Створіть схему  «Художня модель людства майбутнього в новелі Р.Д. Бредбері «Усмішка». Наприклад:

# data[].attributes.body
- Зруйновані міста, дороги, понівечені від бомбардування ....
ЯКЩО ВАЖКО, дивись попередній урок

# data[].attributes.headline
Тема уроку: Рей Дуглас Бредбері. "Усмішка". Образ Тома, його динаміка. 

# data[].attributes.subject
Тема уроку: Рей Дуглас Бредбері. "Усмішка". Образ Тома, його динаміка. 