# data[].attributes.body
Experimentul constă în proiectarea unui fascicul de electroni, accelerați sub tensiunea electrică U, asupra unui cristal de nichel. Măsurând curentul de electroni împrăștiați s-a obținut o variație a intensității acestuia asemănătoare cu o figură de difracție. Diferența de drum este dată de relația Bragg. Folosind lungimea de undă asociată electronilor s-a determinat valoarea distanța dintre atomii denichel din cristal.

# data[].attributes.body
Principiul de nedeterminare Heisenberg, din mecanica cuantică, ne spune, în esență, că, dacă vrem să aflăm poziția unei particule cu mare exactitate, atunci nu vom putea afla cu exactitate impulsul sau direcția în care aceasta se îndreaptă.

Cu alte cuvinte, noi nu putem ști exact ce viteză sau unde se află un electron pe un orbital anume, atunci când acel electron este într-un atom. Pe baza acestui raționament, făcut de Heisenberg în 1927, oamenii de știință Earle Hesse Kennard și Hermann Wey au creat ecuația care definește acest principiu:

# data[].attributes.body
Dualismul undă-corpuscul se referă la proprietatea unei particule de a avea caracter ondulatoriu, cât și caracter corpuscular.

# data[].attributes.body
În fizică, ipoteza De Broglie este afirmația că materia  are o natură ondulatorie. Relațiile De Broglie arată că lungimea de undă este invers proporțională cu impulsul unei particule și că frecvența este direct proporțională cu energia cinetică a particulei.

# data[].attributes.attachment_link.title
Davisson Germer Experiment and Electron Diffraction

# data[].attributes.body
În mecanica clasică, lumina era considerată undă electromagnetică, prezentând fenomene ondulatorii cum ar fi interferența, difracția, polarizarea. Odată cu descoperirea efectului fotoelectric în 1887 de către Heinrich Rudolf Hertz, a fost necesară introducerea unei noi teorii care să justifice fenomenul, întrucât cea clasică era în contradicție cu rezultatele experimentale.

În 1905, Albert Einstein explica legile efectului fotoelectric presupunând că lumina este alcătuită din particule (numite fotoni) și aplicând ipoteza lui Planck, conform căreia energia este cuantificată.

Louis de Broglie a extins teoria lui Einstein, susținând că orice particulă în mișcare are asociată o undă. Teza lui de doctorat este publicată în anul 1924, dar el primește premiul Nobel abia în 1929, după ce teoria sa este verificată experimental.

# data[].attributes.body
Experimentul celor două fante este un experiment în care se trag fotoni, unul câte unul, prin două fante mici dintr-un ecran. Există un laser care produce lumina. Lumina este atenuată în așa fel încât se emite doar câte un singur foton. Acești fotoni trec prin cele două fante, existând și o cameră care înregistrează cele două fante. Se pot observa pe ecran cum ajung fotonii unul câte unul și pare aleatoriu. De vreme ce fotonii trec unul câte unul, unii printr-o fantă, alții prin cealaltă, ar trebui ca ei să lase o urmă cu doua dungi pe perete, dar nu se-ntâmplă acest lucru. În schimb aceștia creează mai multe dungi. Rezultatul care se obține ar fi posibil numai dacă particula ar trece prin ambele fante în același timp, cu alte cuvinte, particula este în două locuri deodată în același timp.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dualismul unda-corpuscul - experimentul celor doua fante