# data[].attributes.body
8

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kaselehed on täis kasvanud. Silmame nüüd nende lõplikku suurust ja kuju veel enne, kui lehesööjad mõne osa neist oma maitse järgi auguliseks-sakiliseks kujundavad.

Neli kodust kaske.

Praegu on parim aeg uurida, kas talvel aru- või sookaseks arvatu ka leherüüs sama mõõdu välja annab. Vaata pilte ja võrdle arukase (vasakul) ja sookase (all) lehti. Peale lehe kuju ja serva tunnuste pane tähele ka lehe karvasust. Siledatest arukase lehtedest erinevalt on sookase lehed noorena rohkem, vanemas eas vähem karvased. Isegi kui leht tundub pealispinnal peaaegu sile, näed karvu leherootsul ja alaküljel (külgroodude nurkades).

Imelihtne, kui vaid kased ise neist tunnustest rangelt kinni peaksid. Kogenematu silm laseb end kergesti eksitada, sest erinevusi põhjustavad ka kasvukohatingimused – valgustatus ja niiskus. Ja kui veel neid hübriide ei oleks... V. Masingu ja H. Rebase raamatu "Kase aasta" lõpust leiame terve tabeli, mille toel kaseoksa uurides ja punkte kogudes saab valgetüvelise kase liiki peenemalt kaaluda.

Kõik täisealised kased ei pea alati ka ilmtingimata valge tüvega olema. Maailmas on nii kollase kui ka pruunitüvelisi kaski ja kaks, kelle koor kunagi valgeks ei lähe, kasvavad Eestiski. Ei tea, kas olete neid niiskete kasvukohtade põõsaid kohanud ja neis kase ära tundnud?

Meie kahest põõsaskasest tuntakse paremini vaevalt meetrikõrgust vaevakaske, mis kasvab kõige meelsamini rabas. Uuri temagi lehti fotolt. Kes on sattunud sügisel Lapimaa tundrutesse, mäletab teda, sest seal võtavad vaevakase lehed sügiseti ilusa punaka tooni. Sama teeb vaevakask vahel ka meie rabades.

Madal kask on samuti põõsas – kohe juurekaelast kasvab välja mitu oksa, millest ükski teistega võrreldes jämeduses või kõrguses väga olulist edumaad ei saavuta. Pildilt saad ettekujutuse, milline näeb välja madala kase põõsas. Et lähifotot sellest liigist polnud, siis lisame pildile lehekontuuri. Veel üks tunnus: madala kase noored võrsed on kollakate näärmetäppidega. See kask kasvab kõige meelsamini siirdesoos, aga teda võib kohata ka veekogude kallastel. Kõrgus küünib tal 1,5 kuni 2 meetrini.

Põõsasjad kased ei pea samuti liigipiiri, andes omavahel elujõulisi hübriide, kuid

hübriidkaskede vanemaid tagantjärele tuvastada pole lihtne.

Mõni aasta tagasi huvitus kolleeg Austriast Eesti herbaariumides leiduvatest hübriidkaskedest. Inventuuri tehes selgus, et Eestist on leitud kõigi nelja liigi kombinatsioone. Näha oli ka aastakümnetetaguste kogujate ning määrajate kimbatust, sest mõnikord olid herbaarlehed saanud külge mitmekordse hübriidi sildi. Kolmikhübriid on siiski kahtlane, sest kahe kaseliigi vahelised hübriidid võivad küll suureks kasvada, aga ei ole ise enamasti viljakad. Nii peaks edaspidine ristumine kolmanda liigiga olema lausa erakordne juhus. Rohkem kui kahe liigi korrutusmärkide abil ühendatud nimejorud herbaarlehtedel näitavad siiani ainult seda, milliste kaseliikide väliseid tunnuseid uurija märkas. Kulukad ning keerukad pärilikkusaine uuringud, mida alles viimasel ajal taimeliikide eristamisel rakendatakse, ei ole siin veel arvamuse aluseks olnud.

Kaseliikide loendajadki on kimbatuses,

sest erinevatel aegadel on uurijad kase perekonnas eristanud 35 kuni 200 liiki! Selline pea kuuekordne vahe tuleneb liigi erinevast piiritlemisest: mõni ruttab iga iseärasuse puhul uut liiki kuulutama, teised jälle eristavad meelsasti vaid liigisiseseid varieteete ja vorme. Punalehist või lõhislehist arukase vormi eraldi liigiks ei peeta, kuigi eripära paistab kohe silma. Ei peeta sellepärast, et looduses võib üksikuid lõhislehiseid arukaski tekkida ja kaduda, kuid vabalt ristudes ja seemnest uuenedes kaob erilisus kergesti järgmiste põlvede tavaliste arukaskede hulka. (Aru- ja sookase vorme tutvustatakse ka siinsamas ajakirjanumbris, lk. 218–219.)

Selleks, et kogeda meie kodumaistest kaskedest selgelt erinevaid võõrliike, polegi vaja sõita kaugele. Kümnekonnaga neist saab hõlpsasti kohtuda meie botaanikaaedades ja dendroparkides, kus võib näha raudkaske, suhkrukaske ja paljusid teisi. Lugemist nende kohta leidub nii juba tuntud raamatus "Kase aasta" kui ka E. Laasi "Dendroloogias".

Fotod: Ann Marvet

# data[].attributes.attachment_link.description
Kaselehed on täis kasvanud. Silmame nüüd nende lõplikku suurust ja kuju veel enne, kui lehesööjad mõne osa neist oma maitse järgi auguliseks-sakiliseks kujundavad. Praegu on parim aeg uurida, kas talvel aru- või sookaseks arvatu ka leherüüs sama mõõdu välja annab. Vaata pilte ja võrdle arukase (vasakul) ja sookase (all) lehti.

# data[].attributes.body
7

# data[].attributes.attachment_link.description
Kase tunneb metsas praktiliselt iga inimene ära tänu tema õhulisele võrale, rippuvatele okstele ja huvitavale valgele tüvele. Kuid kas teadsite, et kõigi kaskede tüvi ei ole teps mitte valge. See võib olla pruun, tumepunane, helepunane, oranž või lausa roosa. Eestis kasvab looduslikult neli liiki kaskesid.

# data[].attributes.body
6

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Põhjapoolkera arktilistel aladel, parasvöötmes ja lähistroopika mäestikes on kokku 60 liiki kaski, neist enamik asustab Ida-Aasiat ja Põhja-Ameerikat. Kased on heitlehised, ühekojalised, valguslembesed tuultolmlejad puud või harvemini põõsad. Paleobotaanilised leiud tõestavad kaseliste esinemist juba ülem-kriidi ajastul. Sugukonna esindajatele on iseloomulik ektotroofne mükoriisa ehk seenjuur, hambulised rootsulised lihtlehed ning varakult langevad abilehed. Isasurvad on alati rippuvad, emasurvad võivad olla nii rippuvad kui ka püstised.
Kase väikesed tiivulised seemned (pähklikesed) valmivad urvas soomuste kaenlas õitsemisaasta sügisel. Kask võib oma kergeid seemneid tuulega üsna kaugele lennutada, olles üks esimesi puuliike, kes raiestikke ja metsatulekahjudest laastatud alasid asustab. Selliseid esmasasustajaid taimi kutsutakse pioneerliikideks.
Kase puit on kollakas- või roosakasvalge, veidi läikiv, elastne, võrdlemisi kõva. Pinnase suhtes on kased leplikud, kuid aiapuuna kaske kasvatades peab arvestama, et kaskede juurestik on maapinnalähedane ning nõudlikud taimed vajavad kase naabruses enam hoolt. Aru- ja sookask on külmakindlamaid puid kogu taimeriigis, kasvades ainsate looduslike puudena Islandil.
Arukase lehed on kahelisaagja servaga , rombjad, paljad, pisut nahkjad. Aastased oksad vahatäppidega, paljad. Puu ise võib sirguda kuni 35 m kõrguseks ja elada kuni 150 aasta vanuseks, kuuludes seega keskmise elueaga puude hulka. Raamatu "Eestimaa rekordid" andmetel on meie kõrgeim arukask 36-meetrine ning jämedaim ümbermõõduga 4,4 meetrit. Vanima puu elueaks hinnatakse enam kui 200 aastat.
Tihtipeale ei osata sookaske arukasest eristada. Eks nad ole ju mõlemad ühtmoodi tavalised ja nende kasutamisvõimalusedki on ühesugused. Kuid neil vahe tegemine polegi igakord nii keeruline. Kõigepealt võib märgata, et ühtedel kaskedel on oksad rippuvad, teistel aga rohkem taeva poole suunatud, teine on sookask. Siis võib kaugelt tähele panna veel puu tüve: sookasel on see peaaegu aluseni valge või siis vaid õhukese musta korbaga, arukasel aga paksu sügavate lõhedega korbaga juba üsna noores eas ja üsna kõrgele välja. Kui puule lähemale minna ja oksa lähemalt vaadelda, võib märgata, et sookase noored võrsed on tihedalt rohekashallide karvadega kaetud, kuid arukasel pole üldse karvu, on vaid vahatäpid. Sookase leht on ümaram, arukasel peaaegu rombjas. Ning lõpuks, ega nimesidki puudele päris juhuslikult panda - sookask kasvab niiskemas kui arukask. Urbasid on neil kahesuguseid: ühed on isasõitega, need ilmuvad puule juba sügisel ning on suhteliselt pikad; teised on emasurvad, need tekivad alles kevadel ja on isasurbadest lühemad. Kase vili on kahe tiivaga pähklike.
Madal kask on kaseperekonna liikidest üks tavalisemaid rabastuvates metsades, sooniitudel, madalsoos, siirdesoos ja isegi päris rabas. Harilikult on ta kuni inimesekõrgune põõsas, vaid harva veidi pikem. Tema tüvi ei kasva kuigi jämedaks, ta väga palju harunev. Teiseks on tema püstised oksad üpris tugevad ja jäigad, eriti võrreldes arukasega. Sagedamini võib madalat kaske kohata Eesti ida- ja edelaosas.
Madal kask kasvab Eestis katkendlikult, vaid sobivates kasvukohtades.
Vaevakase nimi viitab taime vaevalisusele, väikesel ja hädisele välimusele. Põlvepikkusena on ta enda kohta võimas puu ja puusakõrguseni ulatudes lausa hiiglane. See ei ole seepärast, et muld oleks kehv, valgust vähe või niiskust liiga palju - ta lihtsalt on selline oma tavaliste kasvutingimuste juures. Mõnikord ei ületa ka mitmekümneaastase puu kõrgus paarikümment sentimeetrit. Kuid viljakale mullale istutatult võib vaevakask teinekord isegi puukujuliseks kasvada.
Kuid igal juhul on ta väga huvitav rabataim. Oma kaunite tillukeste ümarate lehtedega tekitab ta jõhvikate otsijates alati sooja ja lähedase tunde. Temas on midagi, mis mõjub inimesele rahustavalt. Võib-olla on see tema visadus, millega ta asustab kõik niiskemad kasvukohad, visadus, millega seemned lendavad tuulega või ujuvad vooluvee abil kõikvõimalikesse mülkaisse. Ta kasvab nii madalsoos, siirdesoos kui ka rabas, lisaks veel rabastuvatel niitudel ja metsades, ka niiskes lodumetsas.
Omapärased on ka vaevakase lehed, nende järgi on hea seda liiki määrata. Need on tillukesed ja ümarad, läbimõõduga umbes üks sentimeeter. Tihti aga on erinevalt teistes kaskedest tema lehtede laius suurem kui pikkus.

Kasutatatud materjalid:
http://bio.edu.ee/taimed
http://www.tba.ee/Lood/Kask.html

# data[].attributes.attachment_link.description
Põhjapoolkera arktilistel aladel, parasvöötmes ja lähistroopika mäestikes on kokku 60 liiki kaski, neist enamik asustab Ida-Aasiat ja Põhja-Ameerikat. Kased on heitlehised, ühekojalised, valguslembesed tuultolmlejad puud või harvemini põõsad. Paleobotaanilised leiud tõestavad kaseliste esinemist juba ülem-kriidi ajastul. Sugukonna esindajatele on iseloomulik ektotroofne mükoriisa ehk seenjuur, hambulised rootsulised lihtlehed ning varakult langevad abilehed.

# data[].attributes.body
5

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kaskede hulka kuulub ligikaudu 60 liiki heitlehiseid ühekojalisi puid ja põõsaid põhjaparasvöötmes.
Põhjamaades esineb kolm kaseliiki: arukask, mis kasvab kuivas pinnases, sookask, mis kasvab niiskes pinnases, ja vaevakask, mis kasvab tundrutel madalate põõsastena.
Kask on valge tüvega. Lehed on väiksed ja peaaegu kolmnurksed.
Õitseb lehtede puhkemise aegu- mai alguses. Õisi tolmeldab tuul.
Kase viljad ja seemned küpsevad hilissuvel ja tuulisel päeval sajavad need miljardite kaupa puude otsast alla.
Kask kasvab kiiresti. Kahekümneaastane puu võib olla 15 meetrit kõrge.
Pärast männi- ja kuusemetsa maharaiumist tärkab raiesmikul peagi tuhandete kaupa kaski.
Kased kuuluvadd meeldivaima välimusega puude hulka, sest nad on sihvakad ja heleda koorega ning nende lehed on sügisel kuldkollased.
Paljudest kaskedest saab paberimassi, mida kasutatakse paberi tootmiseks. Kuid kasepuidust tehakse ka ilusat heledat mööblit ja sageli kütavad inimesed oma maju kasehalgudega.
Kanada indiaanlased valmistasid oma kanuusid kasetohust.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kaskede hulka kuulub ligikaudu 60 liiki heitlehiseid ühekojalisi puid ja põõsaid põhjaparasvöötmes.Põhjamaades esineb kolm kaseliiki: arukask, mis kasvab kuivas pinnases, sookask, mis kasvab niiskes pinnases, ja vaevakask, mis kasvab tundrutel madalate põõsastena.Kask on valge tüvega. Lehed on väiksed ja peaaegu kolmnurksed.Õitseb lehtede puhkemise aegu- mai alguses.

# data[].attributes.body
4

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kaske austati viljakuse ja naiseliku algena. Ersade pärimuse kohaselt kasvas esimene kask ilusa ja julge tüdruku, nogaide vastu võidelnud Kil'a haual, kelle järgi senitundmatu puu nimetati. Maailmapuuna tuntakse kaske paljude soome-ugri rahvaste pärimuses. Mokshadel seob kask kolme maailma: tema juured ulatuvad maa-alusesse surnute ja esiisade ilma; latv müütiliste kaitsjate ilma; tüvi asub maapealses ilmas, ühendades kaitsehaldjate ja esiisade maailma. Kask esineb müütilistes loomislauludes. Müütilistes lauludes kujutatakse kaske vägeva vana puuna, mille ümber liiguvad taevakehad ja okstel siravad tähed.

19. sajandi alguses on ersadelt üles kirjutatud teateid kase jumala Kelupaz i kohta, kelle auks korraldati palvusi ja kellelt paluti märadele viljakust. Teine palvus toimus peetripäeval, mil ohverdati lammas, liigaastal valge varss. Kask oli Ange Pat'ai lemmikpuu ning teda austati kui päikesejumalat Shkaid.

Pulmakombestikus on kask mõrsja ilu, õrnuse ja saleduse sümbol. Kase imelised omadused peegelduvad ka itkudes ja lauludes. Muinasjutus kasvab laulev ja ennustav kask tapetud neiu hauale. Selle raiub maha mööduv kütt, kes teeb puust viiuli, mis laulab neiu saatusest, muuhulgas ka tema vanematele. Neiu kaseks muutumine peegeldab noormehe maagilist järeleproovimist. Seosele hauataguse maailmaga osutab kase hauale istutamine.

Kasevihtu ja -pungi kasutatakse kurjadest jõududest vabanemiseks. Ravimaagia põline võte on püha kase juures tervenemiseks palvetada. Haige pidi minema läbi lõhestunud puu või kokkukasvanud kaskede.

Kaitsemaagilist funktsiooni kandsid pulmarongi jaoks kaunistatud kased. Pulmakaru mdE ovto (tavaliselt pahupidi pööratud kasukat kandev naine) lööb kasevihaga peigmehe majja sisenevaid külalisi.

Suvistepühal asetati kaseoksad aknale kaitseks äikesejumal Purginepazi vastu. Neiud kasutasid * ennustamiseks kasehalge. Ersad uskusid, et kui lauta istutada ämblikuvõrguga noor kask, sigineb kari hästi. Ilusa näonaha saamiseks pesti end kasemahlaga. Unes kase raiumine tähendas naise või tütre surma.

Kirjandus:

Mainof, W. Les restes de la mythologie Mordvine // Journal de la Societe Finno-Ougrienne. Helsinki 1889;
Pamjatniki mordovskogo narodnogo muzykalnogo isskustva. T. 2. Saransk 1984.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kaske austati viljakuse ja naiseliku algena. Ersade pärimuse kohaselt kasvas esimene kask ilusa ja julge tüdruku, nogaide vastu võidelnud Kil'a haual, kelle järgi senitundmatu puu nimetati. Maailmapuuna tuntakse kaske paljude soome-ugri rahvaste pärimuses. Mokshadel seob kask kolme maailma: tema juured ulatuvad maa-alusesse surnute ja esiisade ilma; latv müütiliste kaitsjate ilma; tüvi asub maapealses ilmas, ühendades kaitsehaldjate ja esiisade maailma.

# data[].attributes.body
3

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kask

peamiselt heitlehiste ühekojaliste tuultolmlejate kõrgete puude ja põõsastaimede perekond kaseliste sugukonnas, umbes 60 liiki. Pikkvõrsetele kinnituvad lehed vahelduvalt, lühivõrsetele kimpudena, abilehed varisevad varakult. Õied ühesugulised, urbadena, isasurvad arenevad sügisel 2...3 kaupa võrsete tipus, enamasti üksikult paiknevad emasurvad moodustuvad lühivõrsetel kevadel vahetult enne õitsemist. Tolmlemine toimub tavaliselt koos lehtimisega, vili on kahe kileja tiivakesega pähklike. Seemned pudenevad koos urva kattesoomustega ja viljad levivad tuule abil kilomeetrite kaugusele. Seemned idanevad kiiresti ja samuti kaotavad idanevuse mõne aastaga. Kaseliigid annavad noorelt kännuvõsu, pärast 40 eluaasta hakkab võsumisvõime langema. Kõrguskasv hakkab kiirust koguma mõned aastad peale idanemist ja on hoogne vanuses 10...25 aastat ning peaaegu lakkab pärast 60. eluaastat. Kased on valgusnõudlikud ja külmakindlad, vähenõudlikud kasvukoha suhtes, konkurentsivõimelised teiste puuliikide ja rohttaimestikuga, asustades nn. „pioneerliikidena" vabu kasvualasid. Haljastuses kasutatakse meeleldi kaseliike ja -sorte. Eestis kasvab looduslikult 4 liiki.

# data[].attributes.attachment_link.description
peamiselt heitlehiste ühekojaliste tuultolmlejate kõrgete puude ja põõsastaimede perekond kaseliste sugukonnas, umbes 60 liiki. Pikkvõrsetele kinnituvad lehed vahelduvalt, lühivõrsetele kimpudena, abilehed varisevad varakult. Õied ühesugulised, urbadena, isasurvad arenevad sügisel 2...3 kaupa võrsete tipus, enamasti üksikult paiknevad emasurvad moodustuvad lühivõrsetel kevadel vahetult enne õitsemist. Tolmlemine toimub tavaliselt koos lehtimisega, vili on kahe kileja tiivakesega pähklike.

# data[].attributes.body
2

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kaski on istutatud koduväravasse ja maja juurde, kaseoksi on toodud tuppa suvistepühadeks ja jaanipäevaks. Kaseokstega ehiti väravaid, uksi, voodipeatsit ja elutuba, aga ka vankrit, millega surnuaeda või kirikusse sõideti.

Kaselehtede, -käsna, -pungade, -tõrva, -söe ja -mahlaga on ravitud haigusi ja puhastatud keha. Laste kasvatamisel kasutati vanasti abivahendina urvaplaastrit ehk tedreleiba. Kasemetsas kasvavad puravikud ja kaseriisikad, kasesegametsas tõrvariisikad ja kukeseened.

Kevadel mõtleme kõige rohkem keha puhastamise peale ja siingi tulebki kask appi, kuigi sellelt saab aasta ringi loodusraviks materjali koguda.

Pungad. Kogutakse talvel ja varakevadel. Kasutatakse sapi-, uriini- ja higierituse suurendamiseks. Pungadest valmistatakse vesitõmmis, 1 tl pungi valatakse üle tassi keeva veega ja hoitakse termoses või kaanetatud nõus 45 min, aeg-ajalt segades või loksutades.

Alkoholitõmmiseks võetakse 1 osa pungi ja 5 osa 70kraadist viina. Seda tilgutatakse kuuma vee sisse. Pungadega ei tohi liialdada, sest need võivad ärritada neerusid. Kui tunnete neerupiirkonnas valu, tuleb tarvitamine lõpetada. Üle 10 g päevas ei tohi kasutada ja mitte rohkem kui 5 päeva järjest.

Koor ehk toht kogutakse surnud puudelt. Mõnedel andmetel suurendab kasetohutee uriinihulka 6-7 korda rohkem kui lehetee. Tee valmistamiseks võetakse 1 sl kasetohtu ja hoitakse kuumas vees kaane all 45 min.

Tõrv ehk tökat. Valmistatakse kasetohust utmise teel (kinnises nõus kuumutamine ilma õhu juurdepääsuta 500-600 kraadi juures). Valmistamise kohta võib vaadata filmi Sagadi metsamuuseumis.

Tõrva kasutatakse salvides ja seepides. Nahaprobleemide raviks sobivad 3protsendilise kasetõrvasisaldusega salvid. Neid kasutatakse mädanevate haavade ja lamatiste raviks, naha vana sarvkesta eemaldamiseks. 3 protsenti kasetõrva sisaldab ka kuulus Višnevski salv. 15protsendilise kasetõrvasisaldusega salve on tarvitatud sügeliste, seen- ja nahaparasiitide raviks. Mitte mingil juhul ei tohi kasutada lahjendamata kasetõrva ega kase eeterlikku õli. Kasetõrvast valmistatakse ka seepi, millel on nahka parandav ja puhastav toime.

Eeterlikku õli saadakse destilleerimise teel noortest kaseokstest ja koorest. Kasutatakse samuti lahjendatult rasvas või õlis nahaprobleemide, sh psoriaasi korral.

Kasemahl hakkab jooksma, kui õues on 4-6 soojakraadi, vahel juba märtsis, aga kindlasti aprilli keskel. Kasemahl sobib neerude puhastamiseks ja naha ravimiseks. Kasemahlas olev ksülitool on hea hammastele, mineraalid ja vitamiinid annavad turgutust talvest väsinud organismile. Kasemahla kogumiseks tehakse puusse kuni 2,5 cm lai ja 5-6 cm sügav auk 40-50 cm kõrgusele. Auku pannakse voolik või tila. Kasemahl jookseb, kuni ilm läheb soojaks ja kased lähevad hiirekõrva, mille järel mahl muutub häguseks ja maitse pole enam hea. Siis on aeg auk puupunniga sulgeda ja oodata järgmist kevadet. Mahla ei tasu võtta iga aasta samalt puult, vaid lasta puul vahepeal puhata. Mahla võetakse ka oksast, sinna on küll raskem nõu kinnitada, aga mahl on magusam. Arukase mahl on magusam kui sookasel.

Kasemahla saab kääritada ja pastöriseerida, aga veel lihtsam on täita pudel kolmveerandini, sulgeda ja sügavkülma panna. Siis saab suvel karget ja kosutavat jooki, milles on mineraale ja muud kasulikku.

Kasemahlas olev ksülitool on hea hammastele, mineraalid ja vitamiinid annavad turgutust talvest väsinud organismile.

Kaselehti kogutakse enne jaanipäeva, siis on need ilusad ja rikkumata. Ise kogun enne 10. juunit. Lehed suurendavad uriinieritust ja on põletikuvastase toimega, neis on eeterlikke õlisid, tanniine ja tõrvaineid. Hea maitsega tee valmistamiseks võetakse 1 sl peenestatud lehti ja valatakse üle keeva veega, lastakse seista 10 min. Tõhusama toimega tee saab, kui sel kaane all või termoses 45 min tõmmata lasta.

Kasesütt toodetakse kasepuidust, seda vähese õhu juurdepääsuga nõus aeglaselt põletades ja hiljem veeauruga töödeldes. Nii saadakse poorne, suure imamisvõimega materjal, mis imeb endasse mürke, kemikaale, raskmetallijääke jm. Kasutatakse seedehäirete, kõhulahtisuse, gaaside ja mürgituste vastu. Mitte kasutada pikka aega järjest!

Kase küljes kasvab kasekäsn ehk must pässik, millest oli Maa Elus juttu kuu aega tagasi. Lisan niipalju, et käsnad hakkavad arenema umbes 30aastastel puudel ja saavutavad täissuuruse 70-80aastastel puudel. Kasekäsn on antioksüdantide poolest kümneid kordi võimsam kui meie ökopoodides müüdavad välismaised acai- või goji-marjad. Musta pässikut kasutatakse kasvajaravis ja immuunsüsteemi tugevdajana, sellest tehtud tõmmis alandab vere suhkrusisaldust.

Kasepuul on kõik osad kasulikud ja neid saab tarvitada keha turgutamiseks. Järele jääb vaid lehtede sahin, mille tuul laiali kannab. Nii et kasest on aasta läbi palju kasu.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Katrin Luke fütoterapeut, Karepa Ravimtaimeaed

# data[].attributes.attachment_link.description
Kask oli esimene puu, mis pärast mandrijää taganemist meie alasid asustas. Eesti metsade pindalast moodustasid kaasikud veel kümmekond aastat tagasi ligi 30 protsenti. Meil kasvavad peamiselt arukask ja sookask, aegu tagasi ka maarjakased, mis paraku kalli hinna tõttu maha raiuti. Nüüd rajatakse äri eesmärgil nende istandusi uuesti.

# data[].attributes.body
1

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Madal kask(Betula humilis)
porsakask, marokõiv, kassi pässad, hala-kask

Madal kask on kaseperekonna liikidest üks tavalisemaid rabastuvates metsades, sooniitudel, madalsoos, siirdesoos ja isegi päris rabas. Harilikult on ta kuni inimesekõrgune põõsas, vaid harva veidi pikem. Kuna tema tüvi ei kasva kuigi jämedaks, siis head puitu temast ei saa, küll aga häid luudasid. Seda kahel põhjusel. Esiteks on ta väga palju harunev, nii et ühest põõsast võib saada mitu head tihedat luuda. Ja teiseks on tema püstised oksad üpris tugevad ja jäigad, eriti võrreldes arukasega. Nii saab madala kase okstest tõesti vastupidava luua.

Soodes kasvab meil veel teinegi väike põõsakujuline kask, kes madala kasega ei tohiks segi minna. Vaevakask ei ulatu inimesele tavaliselt põlvenigi, ka tema lehed on väiksemad ja teise kujuga. Madala kase lehed on munajad, nende tipp on kas ümar, tömp või veidi terav. Heaks määramistunnuseks on ka oksad, mis on tihedalt kaetud kollakasvalgete täpikestega. Kui üle sellise oksa õrnalt näpu või käeseljaga tõmmata, siis tundub ta kare. Nii et kui jalutate niisketes kohtades, siis püüdke üles leida meie neljast kaseliigist ka madal kask. Sagedamini võib madalat kaske kohata Eesti ida- ja edelaosas.

Nii nagu kaskede perekonnale omane, on ka madala kase õied koondunud silindrikujulisteks õisikuteks: urbadeks. Isasurvad valmivad juba õitsemiseelse aasta suvel, emasõied vahetult enne õitsemist. Kase viljad on väikesed pähklikesed. Madalal kasel on aga pähklikest ümbritsevad tiivakesed veidi väiksemad kui teistel kaskedel, vaid vaevakasel on need veel pisemad. Huvitavad on ka puitunud soomused, mille vahel seemned paiknevad. Need on kolme sügavalt sisselõikunud hõlmaga.

Kuigi madal kask on väike ja veidi väeti väljanägemisega võrreldes arukase ja sookasega, on temagi kohta rahvauskumusi. Vanarahva arvamust madala kase kohta näitavad nimed halakask ja orjakõiv. Madal kask kasvab Eestis aga katkendlikult, vaid sobivates kasvukohtades. Seetõttu ei ole rahvapärasedki nimed sarnased. On väga palju erineva kõlaga nimesid: heal lapsel mitu nime. Näiteks kassi pässad, mis viitab tema kassi käppi meenutavatele lehtedele. Samuti porsakask, mis näitab sarnasust teise niiskete kohtade taime, porsaga. Roomav kask, väike sookask, murssapuhmas, maadlase-kask ja teised viitavad aga lihtsalt väikesele kasvule.

# data[].attributes.attachment_link.description
Madal kask (Betula humilis) porsakask, marokõiv, kassi pässad, hala-kask Madal kask on kaseperekonna liikidest üks tavalisemaid rabastuvates metsades, sooniitudel, madalsoos, siirdesoos ja isegi päris rabas. Harilikult on ta kuni inimesekõrgune põõsas, vaid harva veidi pikem. Kuna tema tüvi ei kasva kuigi jämedaks, siis head puitu temast ei saa, küll aga häid luudasid.