# data[].attributes.body
Jméno i příjmení

# data[].attributes.body
jedlé houby budou mít zelené pozadí tohoto příspěvku, jedovaté červené, nejedlé žluté

# data[].attributes.body
lupeny / rourky, barva klobouku, třeň, velikost

# data[].attributes.body
Kde roste? Jaký typ lesa? U jakých stromů? ...

# data[].attributes.body
Může se s něčím splést? S čím?

# data[].attributes.body
Můžete, ale nemusíte přidat něco zajímavého.

# data[].attributes.body
Název knihy + autor nebo webový odkaz (ne jen slovo Wikipedie nebo Google, přesnou adresu)

# data[].attributes.body
Alice Krejčířová

# data[].attributes.body
jedlá

# data[].attributes.body
jedlá

# data[].attributes.body
nejedlá

# data[].attributes.body
jedlá

# data[].attributes.body
jedlá

# data[].attributes.body
jedlá

# data[].attributes.body
Jedlá

# data[].attributes.headline
má lupeny Klobouk má v průměru 5 - 20 cm

# data[].attributes.subject
má lupeny Klobouk má v průměru 5 - 20 cm

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vláknice začervenalá, též vláknice Patouillardova ( Inocybe erubescens A. Blytt) je smrtelně jedovatá houba z čeledi trepkovitkovitých, pojmenovaná po francouzském lékárníkovi, mykologovi a botanikovi Narcissi Patouillardovi.

Makroskopický

dosahuje 30-80 (120) milimetrů, nejprve je žaludovitý až kuželovitý, v dospělosti zvonovitý, ve stáří plochý s tupým hrbolem na temeni. Okraj má nejprve podvinutý, se třeněm spojený bělavou pavučinkou, později bývá laločnatý. Pokožka klobouku je zprvu jemně plstnatá a bělavá, později získává slámový odstín a nakonec cihlově červená a od okrajů rozpraskává. Během růstu mohou být na temeni patrné jemné bělavé zbytky vela.

jsou v mládí bělavé, později se barví do naolivověle hnědé, otlačením červenají. Ostří mají bělavě brvité.

dosahuje 30-100 × 7-20 milimetrů, má válcovitý tvar, směrem dolů více či méně rozšířený. Povrch je zprvu bělavý, později se od báze barví okrově a nabíhá červeně. Dužnina je bělavá, slabě červená.

Mikroskopický

Roste pod listnatými stromy v lesích i mimo les. Obvykle pod lipami a lískami, ale také pod habry, duby a buky. Preferuje výživnější půdy se zvýšeným obsahem vápníku. Podle českého mykologa Františka Šmardy, který ověřil půdní reakci na sedmi lokalitách, roste hlavně na neutrálních až alkalických substrátech, méně na půdách mírně kyselých jen vzácně na půdách kyselých. Vyskytuje se i na synantropních stanovištích, kam se vápník dostal druhotně (obvykle ze stavebních materiálů), například v parcích, zahradách nebo v bezprostředním okolí starších staveb jako kostely, hřbitovní zdi, hrady a podobně. Objevuje se od května do července, vrcholu dosahuje fruktifikace v červnu. Za vhodného počasí může vyrůst i na podzim. Preferuje teplejší oblasti nižšího stupně pahorkatin, může se ale objevit i v podhůří (Šmarda publikoval nález z 800 m n. m.). Pilát ji uvádí mezi druhy teplomilných lesů na půdách vápenatých, xerotermních dubohabrových hájů na vápencích, vysokých doubrav na půdách písčitých a hlinitých a nakonec také v rámci druhotných smíšených lesů na půdách nevápenatých (konkrétně v rámci moravských teplých středně vlhkých dubin acidofilního charakteru).

Je známá z Evropy (především jižní) a jihozápadní Asie ( Turecko). V České republice byly publikovány nálezy z následujících chráněných území:

V 60. letech 20. století byla vláknice začervenalá zahrnuta mezi 100 druhů hub, jejichž výskyt byl monitorován v celoevropském měřítku. Na českém území tehdy byla považována za vzácnou. Ve druhé polovině 20. století byly objeveny další lokality, takže v současnosti je považována za roztroušeně se vyskytující, případně jen místy hojnější.

Vláknice začervenalá, podobně jako jiné vláknice a některé jiné houby, například bílé strmělky, obsahuje alkaloid muskarin. Otrava se projeví do půl hodiny po požití celkovou nevolností provázenou vyměšováním velkého množství slin, zvracením, průjmy a křečemi. Dalšími projevy otravy jsou poruchy srdeční činnosti, celková slabost, poruchy vidění a nakonec mdloby a potíže s dýcháním, které mohou vést až k zástavě dechu. Charakteristické je nápadné zúžení zorniček. 40-50 gramů je již smrtelná dávka. Protijedem muskarinu je jiný smrtelně jedovatý alkaloid, atropin, který je při včasném podchycení otravy pacientovi lékařem podán.

1. ŠMARDA, František. Vláknice Patouillardova - Inocybe patouillardi Bres. - jako indikátor. In: PILÁT, Albert. Česká mykologie. Praha: Československá vědecká společnost pro mykologii, 1964. 18 / 4 ročník / číslo. S. 219-220.

2. PILÁT, Albert. Houby Československa ve svém životním prostředí. Praha: Academia, 1969. 267 s. S. 50, 56, 71, 80, 93.

3. ŠVECOVÁ, Anna. Přehled jedovatých hub donesených do poradny ČSMS Praha v letech 1984-86. In: Jiří Hlaváček. Mykologický sborník. Praha: Československá mykologická společnost, 1987. Ročník LXIV. Kapitola Vláknice Patouillardova, s. 27.

4. BUREL, Jiří; JINDŘICH, Oldřich. Zpráva o prováděném mykologickém průzkumu na území NPR Koda - druhá doplněná verze [online]. Praha: 2009.

5. ŠUTARA, Josef; SKÁLA, Edvard. Příloha III - Houby. In: Vygoron - občanské sdružení. Plán péče o přírodní památku Doubravka na období 2011 - 2020. České Budějovice: [s.n.], 2013. Kapitola Houby stopkovýtrusé (Basidiomycetes), s. 49.

6. Česká mykologická společnost. Krátká prezentační elektronická zpráva o plnění projektu č. DAG/54/11/005396/2009 [online]. Praha: Česká mykologická společnost, 2010 [cit. 2014-07-08]. Dostupné online.

7. VIŠŇÁK, Richard. Plán péče pro přírodní rezervaci Jílovka na období 2010-2019 [online]. 2010 [cit. 2015-03-24].

8. ZÍBAROVÁ, Lucie. Inocybe erubescens (Vláknice začervenalá) [online]. mykologie.net [cit. 2015-03-24]. Dostupné online.

9. KOTLABA, František; POUZAR, Zdeněk. Nálezy vláknice Patouillardovy - Inocybe patouillardii Bres. - ve Slovenském krasu. In: PILÁT, Albert. Česká mykologie. Praha: Československá vědecká společnost pro mykologii, 1964. 18 / 2 ročník / číslo. S. 122.

Literatura

Veselý, R.; Kotlaba, F.; Pouzar, Z. Přehled československých hub. Praha : Academia, 1972. - Str. 283-284.

Kubička, J.; Erhart, J.; Erhartová, M. Jedovaté houby. Praha : Avicenum, 1980. - Str. 88

SMOTLACHA, Miroslav; ERHART, Josef; ERHARTOVÁ, Marie. Houbařský atlas : 180 druhů jedlých a nejjedovatějších hub : 100 osvědčených kuchařských receptů. Brno: Trojan, 1999. . S. 102.

Externí odkazy

# data[].attributes.attachment_link.description
Vláknice začervenalá, též vláknice Patouillardova ( Inocybe erubescens A. Blytt) je smrtelně jedovatá houba z čeledi trepkovitkovitých, pojmenovaná po francouzském lékárníkovi, mykologovi a botanikovi Narcissi Patouillardovi. dosahuje 30-80 (120) milimetrů, nejprve je žaludovitý až kuželovitý, v dospělosti zvonovitý, ve stáří plochý s tupým hrbolem na temeni.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pavučinec plyšový ( Cortinarius orellanus) je jedna z nejzákeřnějších a nejnebezpečnějších hub.

Ač je ve starých houbařských atlasech veden jako jedlý, je ve skutečnosti smrtelně jedovatý. Otravy jím způsobené mají totiž extrémně dlouhou inkubační dobu, což dlouhou dobu vědcům zakrývalo souvislost mezi jeho konzumací a následnými obtížemi, takže byl až do roku 1958 považován za neškodnou houbu.

Cortinarius rutilans Quél. 1897 - pavučinec červenožlutý

Dermocybe orellana (Fries 1838) Ricken 1915 - kožnatka plyšová

Oranžově hnědý až hnědý klobouk má průměr 3 až 8 cm, je sametově plstnatý nebo šupinkatý, zprvu kulovitý, později plochý s vyčnívajícím tupým hrbolem uprostřed, mnohdy nepravidelně zprohýbaný.

Lupeny mladých plodnic jsou šafránově žluté, vcelku řídké a ve stáří tmavnou do rezavě hnědooranžové barvy.

Třeň dorůstá délky 3 až 7, výjimečně až 10 cm a průměru od 1 do 2 cm. Je téměř válcovitý, dole se zužující, hladký, lesklý, plný, vláknitý a pevný, žlutavý, světle okrový až žlutohnědý dole srůstá s třeni dalších plodnic. Dužina je ve třeni žlutavá, v klobouku až rezavě načervenalá.

Výtrusy jsou elipsovité 8,5-12 × 5,5-7 µm, žluté. Výtrusný prach má rezavě hnědou barvu.

Řez pavučincem plyšovým

Roste v listnatých lesích, zejména pod duby, buky a habry, od července do října. V České republice se vyskytuje poměrně řídce, častější výskyt je v severnějších oblastech Evropy, např. v Polsku a v severním Německu. Je uveden v Červeném seznamu hub České republiky jako ohrožený druh .

orellanin - komplex asi deseti sloučenin jedovatějších než toxiny muchomůrky zelené.

Příčinou otrav je pyridinový alkaloid orellanin. Otrava je velice zákeřná, neboť se její příznaky objevují nejdříve za 2 dny (a nejpozději za tři týdny) po požití. Pro dlouhou inkubační dobu mnohdy není onemocnění spojováno s konzumací hub. Obecně lze říci, že děti jsou mnohem citlivější, příznaky se u nich objevují v řádu dní a v případě, že obdržely smrtelnou dávku, velice rychle umírají, zatímco u dospělých se příznaky objeví později a mohou bojovat se smrtí týdny až měsíce.

Projevem otravy jsou nejprve poruchy trávení (průjmy a zvracení), které však mohou chybět, zejména pokud byla houba konzumována vícekrát po menších dávkách, později poruchy močení, obvykle v podobě nejprve nadměrného močení, jehož míra plynule klesá k močení naopak nedostatečnému. Vleklá destrukce ledvin těžko rozložitelnými toxiny může nakonec vést až k úplnému zastavení jejich funkce a tudíž k úplné zástavě močení, poškozena mohou být též játra. Otrava často končí smrtí nebo trvalým poškozením ledvin, které vyžaduje pravidelnou dialýzu nebo transplantaci.

V literatuře je popsán případ masové otravy pavučincem plyšovým v Polsku v roce 1952, která postihla 102 osob, z nichž 11 zemřelo. Podobně nebezpečné jsou i další pavučince, např. severněji rostoucí pavučinec výjimečný ( Cortinarius rubellus).

V Česku se vzhledem ke vzácnosti výskytu této houby případy otrav prakticky nevyskytují, první byla zaznamenána v roce 1977, kdy zemřela dvouletá holčička, která opakovaně snědla polévku z pavučince plyšového. Jejího otce se s obtížemi podařilo zachránit.

Někteří odborníci však tvrdí, že nějaké otravy se přece jen vyskytovat mohou a že zdánlivá absence případů je způsobena tím, že se otrava těžko diagnostikuje a prokazuje (vlastně to nedělá žádná česká laboratoř) a že tedy otravy jsou zařazeny k nespecifikovaným selháním ledvin. V Polsku, kde je výskyt pavučince plyšového podstatně častější a kde mají odborníky na tyto otravy, jsou registrovány desítky případů ročně.

Je zde riziko záměny s jedlými zástupci rodu pavučinec, jejichž sběr se laikům nedoporučuje.

Někteří mykologové rozdělují velmi obsáhlý rod Cortinarius ( pavučinec) na více menších rodů. V takovém případě je tato houba řazena do rodu Dermocybe (kožnatka, viz synonyma). Většina mykologů se však přiklání k názoru, že se jedná pouze o podrody.

VESELÝ, Rudolf; KOTLABA, František; POUZAR, Zdeněk. Přehled československých hub. Praha: Academia, 1972. Str. 300.

KUBIČKA, Jiří; ERHART, Josef; ERHARTOVÁ, Marie. Jedovaté houby. Praha: Avicenum, 1980. Str. 120.

SMOTLACHA, Miroslav; ERHART, Josef; ERHARTOVÁ, Marie. Houbařský atlas : 180 druhů jedlých a nejjedovatějších hub : 100 osvědčených kuchařských receptů. Brno: Trojan, 1999. .

SMOTLACHA, Miroslav; ERHART, Josef; ERHARTOVÁ, Marie. Houbařský atlas. Praha: Ottovo nakladatelství, 2004. Str. 124. -

SVRČEK, Mirko.Houby. Il. Bohumil Vančura. 4. české vyd. Praha: Aventinum, 2002. 279 s. -

SVRČEK, Mirko. Houby. Il. Bohumil Vančura. 2. vyd. Praha: Artia, 1988

GARNWEIDNER, Edmund. Houby - kapesní atlas. Přel. z něm. Věra Strádalová. Praha: Slovart, 2003. Str. 122. -

# data[].attributes.attachment_link.description
Pavučinec plyšový ( Cortinarius orellanus) je jedna z nejzákeřnějších a nejnebezpečnějších hub. Ač je ve starých houbařských atlasech veden jako jedlý, je ve skutečnosti smrtelně jedovatý. Otravy jím způsobené mají totiž extrémně dlouhou inkubační dobu, což dlouhou dobu vědcům zakrývalo souvislost mezi jeho konzumací a následnými obtížemi, takže byl až do roku 1958 považován za neškodnou houbu.

# data[].attributes.headline
Třeň je válcovitý 4 - 12 cm vysoký, 1 - 3 cm

# data[].attributes.subject
Třeň je válcovitý 4 - 12 cm vysoký, 1 - 3 cm

# data[].attributes.body
Jedovatá

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Z Wikipedie, otevřené encyklopedie

Čirůvka májovka ( Calocybe gambosa ( Fr.) Donk) je jedlá jarní houba z čeledi čírůvkovitých.

Roste běžně od dubna do června na travnatých místech (louky, parky, okraje cest). V Evropě patří k nejranějším tržně sbíraným houbám. Anglický název zní St. George's mushroom, protože roste už na svátek svatého Jiří. Třeň je dlouhý 5-10 cm a 2-3 cm silný, klobouk je zbarvený bíle až nažloutle, polokulovitý, o průměru 5-10 cm, na spodní straně má rovněž bílé lupeny, uspořádané tak hustě, že připomínají listy zavřené knihy. Typická je lehce moučná vůně.

Čirůvka májovka je široce využívana v kulinářství. Nejčastěji se přidává do smetanových omáček nebo polévek. Velmi dobře ale chutná též ve spojení s volským okem, v zeleninových salátech nebo ve formě smaženek. Stejně jako u dalších druhů hub je před konzumací čirůvku nutné tepelně upravit.

Pro podobný vzhled hrozí záměna s jedovatou závojenkou olovovou, která je však podstatně méně hojná a objevuje se až od poloviny června.

1. The IUCN Red List of Threatened Species 2022.2 . 9. prosince 2022. Dostupné online. [cit. 2023-01-04].

2. Čirůvka: Vše, co je potřeba vědět. AZ-recepty.cz [online]. [cit. 2023-03-30]. Dostupné online.

3. ZICHA, Ondřej; JIRÁSEK, Standa; JIRÁSEK, Karel. Calocybe gambosa (čirůvka májovka) [online]. BioLib.cz, 2005-03-13 14:45:52 CET, rev. 2008-12-20 18:08:34 CET [cit. 2010-03-10]. Dostupné online.

Literatura

Externí odkazy

# data[].attributes.attachment_link.description
Z Wikipedie, otevřené encyklopedie Čirůvka májovka ( Calocybe gambosa ( Fr.) Donk) je jedlá jarní houba z čeledi čírůvkovitých. Roste běžně od dubna do června na travnatých místech (louky, parky, okraje cest). V Evropě patří k nejranějším tržně sbíraným houbám. Anglický název zní St. George's mushroom, protože roste už na svátek svatého Jiří.

# data[].attributes.body
noha je červená pak začíná žluto oranžovět má bílí až žlutý klobouk

# data[].attributes.body
Nejedlá

# data[].attributes.body
lupeny, bílá barva, blanitý prstenec, 4-12 cm

# data[].attributes.body
jedla

# data[].attributes.body
má červenoranžový klobouk

# data[].attributes.body
Jedlá

# data[].attributes.body
Klobouk 10-40 cm, uprostřed je tmavý hrbolek. S velkými hnědými šupinami. Má lupeny. Třeň je válcovitý.

# data[].attributes.body
louky, pole ( strniště )

# data[].attributes.body
hřib se vyskytuje v nížinách pahorkatinách listnatých lesech

# data[].attributes.body
rourky jsou smetanově bílé,později šedé

# data[].attributes.body
V trávě a na kraji lesa

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Závojenka olovová ( Entoloma sinuatum (Bull.) P. Kumm., 1871) je smrtelně jedovatá houba z čeledi závojenkovitých.

Agaricus fertilis Berk., (1860)

Agaricus lividus Bull., 1788

Agaricus sinuatus Pers., 1801

Entoloma eulividum Noordel., 1985

Entoloma fertile Gillet, 1887

Entoloma lividum (Bull.) Quél., 1872

Rhodophyllus sinuatus (Bull.) Quél., 1888

Rhodophyllus sinuatus Singer, 1951

Klobouk má v průměru 5 - 20 cm, v mládí je polokulovitý až kuželovitý, pak sklenutý s podvinutým okrajem, později plochý a zprohýbaný, se zaobleným hrbolem ve středu. Barvy se vyskytují od bělavé, nažloutlé, našedlé až okrové.Povrch je hedvábně lesklý, hladký, mastný.

Lupeny jsou prořídlé, široce připojené, ale někdy i se zoubkem, vysoké, v mládí žlutavé, později narůžovělé, nakonec až hnědorůžové.

Třeň je válcovitý 4 - 12 cm vysoký, 1 - 3 cm tlustý, dole kyjovitě ztluštělý, mohutný, zpočátku bílý, pak nažloutlý, vláknitý, zprvu plný, později dutý. Je křehký.

Dužnina je bělavá, neměnná,

chuť příjemná, slabě voní po mouce.

Závojenka olovová

V Česku roste nehojně, zejména v teplejších oblastech a místy zcela chybí. Objevuje se roztroušeně ve skupinách nebo jednotlivě v červnu až září v listnatých lesích pod duby, habry a buky, na hrázích rybníků. Upřednostňuje vápencové podklady.

Je to silně jedovatá houba. Obsahuje dosud neznámý jed, který působí velice rychle, do dvou hodin po jídle se objevuje zvracení a další příznaky otravy, jež postihuje zažívací ústrojí. Jsou známa i ojedinělá úmrtí.

Pozor na možnost záměny za mladé plodnice jedlého hřibu dubového rostoucí ve stejných místech a velmi podobné. Dále je možná záměna za všechny světle zbarvené jedlé houby, rostoucí mimo les, jako je závojenka podtrnka, čirůvka májovka, žampion polní, žampion ovčí.

SMOTLACHA, Miroslav; ERHART, Josef; ERHARTOVÁ, Marie. Houbařský atlas : 180 druhů jedlých a nejjedovatějších hub : 100 osvědčených kuchařských receptů. Brno: Trojan, 1999. . S. 88.

# data[].attributes.attachment_link.description
Závojenka olovová ( Entoloma sinuatum (Bull.) P. Kumm., 1871) je smrtelně jedovatá houba z čeledi závojenkovitých. Agaricus fertilis Berk., (1860) Agaricus lividus Bull., 1788 Agaricus sinuatus Pers., 1801 Entoloma eulividum Noordel., 1985 Entoloma fertile Gillet, 1887 Entoloma lividum (Bull.) Quél., 1872 Rhodophyllus sinuatus (Bull.)

# data[].attributes.body
Roste v jehličnatých i listnatých lesích

# data[].attributes.body
(žlutý klobouk)

# data[].attributes.body
má 4-20 cm

# data[].attributes.body
barva je hnědá nemá lupeny,má rourky,třeň má je 45–120 mm dlouhý a 10-25 mm široký,má v průměru 3 až 15cm.

# data[].attributes.body
hřib satan si mužeme splést z hřibem kovářem,hřibem kolodějem,hřibem náchovým nebo hřibem křištěm

# data[].attributes.body
je velmi chutná měří 5 až 15 cm

# data[].attributes.body
klobouk zářivě až karmínově červený

lupeny bílé ve stáří trochu nažloutlé ostří lehce zubaté

třeň bílá dlouhá asi 30 až 80 mm

# data[].attributes.headline
záměna: pečárka ovčí, pečárka opásaná, pečárka dvouvýtrusná

# data[].attributes.subject
záměna: pečárka ovčí, pečárka opásaná, pečárka dvouvýtrusná

# data[].attributes.body
klobouk může mít 8-20 cm

# data[].attributes.body
Roste hlavně pod modřínem opadavým na prosvětlených místech,na okraji lesa nebo podél cest.

# data[].attributes.body
vyskytuje se v jehličnatých lesích na vlhkých místech. Např.... v mechu

# data[].attributes.body
roste spíše vzácně od července do listopadu v teplých listnatých lesích pod duby

# data[].attributes.body
třeň je téměř válcovitý,ve spodní části mírně rozšířený,v dospělosti pod kloboukem zůžený

# data[].attributes.body
Třeň je vysoký 9-16cm a široký 1,5-3,5cm, barva bělavá a posetá černými šupinkami

# data[].attributes.body
za syrova je hřib satan nebo bez tepelné upravy je prudce jedovatý a zpusobuje žaludeční a střevní problémy provazené velkou dehydratací organysmu

# data[].attributes.body
Hlavně třeba pod Smrkem

# data[].attributes.body
Klobouk je světlý až tmavě hnědý, široký 5-12cm

# data[].attributes.body
lupeny

třeň velmi nízká

barva klobouku bělavá šedomodrá až k šedohňedé nebo hňedé

velikost 4cm do 25cm