# data[].attributes.body
Predicatul este partea principală de propoziție de care depinde existența unei propoziții, care spune ceva despre subiect, conferă subiectului o acțiune, o caracteristică, o stare, o identitate sau o însușire. În general predicatul indică ce face, cine este, ce este, cum este subiectul.

Clasificarea predicatelor

După partea de vorbire prin care sunt exprimate, predicatele se împart în: predicate verbale,  predicate adverbiale, predicate interjecționale sau predicate nominale.

Mijloace de exprimare

Părțile de vorbire prin care poate fi exprimat un predicat sunt: verb, locuțiune verbală, verb copulativ, adverb, locuțiune adverbială predicativă, interjecție predicativă.

verb (la un mod predicativ, la orice diateză)
Copilul mănâncă un măr.
Elevii au fost recompensați pentru efortul depus.

locuțiune verbală (cu verbul la un mod predicativ, la orice diateza)
Și-a dat seama de finalul povești.

verb copulativ (la un mod predicativ) + nume predicativ (exprimat prin substantiv, adjectiv, numeral, pronume, verb la mod nepredicativ, adverb, interjecție)
Maria este studentă.
Copilul rămâne visător.

adverb
Probabil¹/ că nu a auzit.²/

# data[].attributes.body
Predicatul nominal atribuie subiectului o însușire, o identitate sau o calitate și este format din două componente: un verb copulativ (un verb care nu are înțeles de sine stătător, la un mod personal) și un nume predicativ (exprimat prin diverse părți de vorbire).

# data[].attributes.body
Predicatul verbal atribuie subiectului o acțiune sau o stare, arată ce face subiectul sau ce se spune despre subiect. Este exprimat printr-un verb cu înțeles de sine stătător (verb predicativ), la un mod personal sau printr-o locuțiune verbală.

# data[].attributes.body
Sintaxa este ramura gramaticii care studiază propoziția, fraza, unitățile de propoziție, regulile de îmbinare a cuvintelor în propoziții și a propozițiilor în frază, precum și raporturile dintre părțile de propoziție și raporturile în frază.

Obiectul de studiu al sintaxei

Obiectul de studiu al sintaxei este ansamblul regulilor de combinare a cuvintelor în cadrul enunțurilor (propoziții și fraze) și relațiile sintactice din cadrul acestor unități.

Prin urmare, atunci când vorbim de sintaxă avem în vedere 3 aspecte:
1. Unitățile sintaxei. Materializarea enunțurilor și fragmentele de enunțuri în unități gramaticale distincte:

fraza

propoziția

părțile de propoziție (subiectul, predicatul, atributul, complementul, elementul predicativ suplimentar și apoziția)

2. Raporturile dintre unitățile sintactice din cadrul propozițiilor și al frazelor.
3. Construcțiile sintactice cu valoare stilistică (elipsa, repetiția, anacolutul și tautologia).

# data[].attributes.headline
Clasificarea figurilor de stil: definitii si exemple

# data[].attributes.subject
Clasificarea figurilor de stil: definitii si exemple

# data[].attributes.body
I. Figuri de stil fonetice

1. Aliteratia este figura de stil care cobsta in repetitia unei consoabe sau a unyi grup de consoane, cu scopul obtinerii unui efect imitativ, armonic.
Ex: „Vajaind ca vijelia si ca plesnetul de ploaie”

2. Asonanta este figura de stil care consta in repetitia aceleiasi/acelorasi vocale accentuate
in interiorul unui vers sau in mai multe versuri,  pentru a se obtine un efect muzical, eufonic.
Ex: „Iata craiul, socru mare”

II. Figuri de stil semantice

1. Epitetul este figura de stil care consta in evidentierea insusirilor deosebite ale obiectelor, fiintelor sau fenomenelor in stare de a emotiona pe cititor.
a) epitet cromatic (evidentiaza culori)
Ex: „flori albastre tremur ude”
b) epitete ornante (au grad mic de expresivitate)
Ex: „soarele rotund”
c) epitet cu rol personificator (atribuie o trasatura specifica fiintelor vii obiectelor sau fenomenelor)
Ex: „codrii se zvarcoleau neputinciosi”
d) epitet cu rol hiperbolizator (sugereaza o exagerare)
Ex: „gigantica poart-o cupola pe frunte”
e) epitet cu rol metaforic
Ex: „feti frumosi cu par de aur”
Obs: Epitetele pot fi exprimate prin adjective, substantive insotite de prepozitii, adverbe de mod si rareori verbe la moduri nepersonale.

2. Comparatia este figura de stil care consta in evidentierea trasaturilor a doi termeni, in scop expresiv.
Ex: „ca un glob de aur luna stralucea”
Obs: Comparatia are intotdeauna doi termeni (comparat si comparant), uniti cu ajutorul prepozitiilor „ca”, „precum”, „cat”, „asemenea”, sau cu ajutorul verbelor „a parea”, „a semana” sau „a se asemana”.

3. Personificarea este figura de stil care consta in atribuirea de trasaturi specifice fiintelor vii obiectelor, fenomenelor, sau in atribuirea de trasaturi specific umane  animalelor, pasarilor, insectelor etc.
Ex: „Doar izvoarele suspina
Pe cand codrul negru tace”
Obs: Personificarea, spre deosebire de epitetul personificator, are obligatoriu in componenta un verb, de regula la mod personal.

4. Metafora este figura de stil care consta in inlocuirea unui termen cu sens propriu cu unul cu sens figurat, mai expresiv, cei doi termeni avand insusiri comune.
Obs: Metafora mai este numita o comparatie subinteleasa, o comparatie prescurtata sau o comparatie din care lipseste primul termen.
a) metafora explicita (sunt prezenti ambii termeni, atat cel cu sens propriu, cat si cel cu sens figurat)
Ez: „Luna, tu, stapana marii, pe a lumii bolta luneci.”
b) metafora implicita (este prezent numai termenul cu sens figurat)
Ex: „Parea ca printre nouri s-a fost deschis o poarta
Prin care trece alba regina noptii moarta”

5. Hiperbola este figura de stil care consta in exagerarea dimensiunilor unui obiect, ale unei fiinte sau ale unui fenomen, cu scopul obtinerii unui efect expresiv.
Ex: „In turbarea ei caniculara, arsita miezului inflacarat al zilelor de Iuliu musca cu dinti de foc de pretutindeni”

6. Alegoria

III. Figuri de stil sintactice
1. Enumeratia este figura de stil care consta in insiruirea mai multor termeni, cel putin doi.
Ex: „Aici stejarii, brazii si fagii trufasi inalta capul lor spre cer.”

2. Repetitia este figura de stil care consta in repetarea unor cuvinte sau constructii pentru a se obtine un efect expresiv.
Ex: „Ziua ninge, noaptea ninge; dimineata ninge iar”

3. Inversiunea este figura de stil care consta in topica inversata a cuvintelor; de obicei, inversiunea are in componenta un adjectiv asezat in fata substantivului pentru a se accentua trasatura evidentiata de adjectiv.
Ex: „Vesela verde campie acu-i trista, vestejita”

4. Antiteza este figura de stil care consta in folosirea alaturata a doi termeni cu inteles opus, pe tru a se sublinia o anumita idee.
Ex: „Viata ori moarte, striga toti”

5. Interogatia retorica este figura de stil care consta in adresarea unei intrebari unei persoane de la care nu se asteapta raspuns.
Ex: „Cine-o sa vie, trupul tau de-afara,
Sa-l caute si in jur sa sufle cald?”

6. Exclamatia retorica este figura de stil care consta in exprimarea unor sentimente de admiratie, pretuire etc. in cadrul unor structuri exclamative.
Ex: „Cat te iubesc, frumoasa mea albina,
Ca sarcina chemarii te-a ucis!”

7. Invocatia retorica este figura de stil care consta in adresarea unei chemari unor persoane de la care nu se asteapta raspuns.
Ex: „Priviti, marete umbre, Mihai, Stefan, Corvine”

# data[].attributes.body
Mijloace interne

Pe cale internă vocabularul se îmbogățește prin formarea de cuvinte (unități lexicale) noi de la materialul lingvistic deja existent printr-un ansamblu de procedee specifice limbii respective. Cuvintele noi formate se numesc creații interne, iar cele existente la care se raportează se numesc cuvinte de bază sau primitive.

Cuvintele formate în interiorul limbii române sau creațiile interne pot fi obținute prin mai multe tipuri de procedee, grupate după importanță (productivitate) în: principale, secundare și mixte.

Procedee principale

Procedeele principale de formare a cuvintelor sunt: derivarea, compunerea, schimbarea valorii gramaticale (conversiunea).

Procedee mixte

Procedee secundare de formare a cuvintelor se referă la utilizarea în același timp a două procedee principale și/sau secundare.

Mijloace externe

Pe cale externă vocabularul se îmbogățește prin împrumut lexical sau calc lexical.

# data[].attributes.body
Textul descriptiv poate fi un text literar de tip tablou sau portret, caracterizat prin subiectivitate și printr-o expresivitate sporită , sau de tip nonliterar, descriind un anumit aspect al realității într-un limbaj obiectiv, impersonal și prin acumularea unei sume de detalii.

Textul narativ este de obicei un text literar epic în care emițătorul își transmite indirect sentimentele prin intermediul acțiunii și personajelor; și unele texte nonliterare pot avea caracter narativ, în special cele din domeniul publicistic.

Textul informativ este prin excelență un text nonliterar care într-un limbaj concis oferă informații despre un anumit aspect al realității. Dintr-un asemenea text lipsesc și mărcile afectivității și ale expresivității.

Textul argumentativ este un text personalizat deoarece exprimă punctul de vedere al emițătorului. Pornește de la o ipoteză pe care o dezvoltă cu argumente finalizând-o cu o concluzie. Limbajul este elevat și ideile sunt legate prin conectori.

# data[].attributes.body
a fi, a deveni, a părea, a se părea, a ajunge, a se face, a se arăta, a semăna, a rămîne.

# data[].attributes.body
Proza este un mod de exprimare în scris care nu este supus regulilor de versificație.

Clasificare

din punctul de vedere al curentelor literare ce se manifestă în compoziția narativă a operei literare:

romantică

realistă

naturalistă

fantastică.

Proza epică (narativă) este o modalitate de comunicare

narator omniscient: care știe tot ceea ce fac, gândesc sau intenționează să întreprindă personajele și comunică aceste fapte cititorului; se identifică uneori cu autorul în cazul romanului realist;

narator-personaj: personajul narează o întâmplare în care este implicat direct, participând ca erou literar în succesiunea evenimentelor;

narator-confident: naratorul căruia i s-a relatat povestirea care, la rândul său, o istorisește altor personaje sau cititorului;

narator-mesager: transmite mai departe auditoriului din text povestirea, întâmplările, evenimentele pe care le-a aflat el și le știe din alte surse.

# data[].attributes.body
Poezia lirică este o formă de poezie aparținând de genul liric, prin care autorul încearcă să transmită propriile sentimente și starea de spirit. Poetul liric nu relatează întâmplări și nu descrie personaje sau acțiuni, așa cum se întâmplă în poezia epică.

# data[].attributes.body
Lexicul este totalitatea cuvintelor unei limbi. După unii lingviști, această definiție este valabilă pentru un anumit moment al existenței limbii. Din alt punct de vedere, unii autori vorbesc despre totalitatea lexemelor, noțiune în care includ și unități frazeologice.

Lexicul se împarte în cel fundamental și cel secundar, fără să existe o limită precisă între acestea.

Cuvintele din lexicul fundamental sau fondul principal lexical sunt esențiale pentru comunicarea prin limbă, de aceea sunt cunoscute și folosite de toți vorbitorii unei limbi date.

Cuvintele din afara lexicului fundamental formează lexicul secundar. Caracteristicile sale sunt contrare celor ale lexicului fundamental.

# data[].attributes.body
O caracteristica definitorie a operei epice este existenta unui fir narativ care poate fi rezumat. Urmatoarele reguli ajuta la redactarea corecta a rezumatului unui text epic.

Reguli privind structura

– in alineatul corespunzator introducerii se noteaza prima idee a textului, nu date despre autor sau opera sa
– in alineatul corespunzator incheierii se noteaza ultima idee a textului, nu se trag concluzii, nu se fac aprecieri asupra mesajului textului etc.

Reguli privind continutul

– nu se dau citate
– nu se insista asupra amanuntelor nesemnificative
– se respecta strict cronologia intamplarilor din textul dat
– toate verbele si pronumele sunt la persoana a III-a
– singurul mod de expunere utilizat este naratiunea, fiind interzise descrierea, dialogul sau monologul
– verbele la modul indicativ se folosesc la timpul prezent (sau perfect compus); sunt recomandate imperfectul si, mai ales, perfectul simplu sau mai-mult-ca-perfectul
– pentru concizie, se recomanda utilizarea gerunziului si a participiului

# data[].attributes.headline
Genul liric: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.subject
Genul liric: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.body
Definitie genul liric: Opera lirica este opera literara in care autorul is exprima gandurile si sentimentele in mod direct, utilizand numeroase procedee artistice (imagini artistice si figuri de stil).

Trasaturi

modurile de expunere tipice sunt descrierea si monologul liric

in text sunt prezente marcile lexico-gramaticale ale eului liric (pronume si verbe la persoana I sau a II-a, singular sau plural, interjectii, verbe la mod imperativ)

utilizarea numeroaselor procedee artistice: imagini artistice (vizuale, auditive, dinamice, olfactive) si figuri de stil (epitete, metafore, comparatii etc.)

partil de vorbire predominante sunt substantivele si adjectivele (specifice descrierii)

Plan de argumentare a apartenentei la genul liric – text la prima vedere

I. Definitia genului liric

II. 1. Adaptarea definitiei operei lirice la texul dat, si formularea de opinie

2. Precizarea temei, a semnificatiei titlului si a structurii textului dat (numar de strofe si tablouri poetice)

4. Evidentierea expresivitatii versurilor si analiza strofelor (sentimente, idei, atmosfera, procedee artistice si rolul lor, rolul diverselor parti de vorbire, al modurilor si timpurilor verbale, al diferitelor categorii gramaticale etc.)

5. Cuvinte-cheie

6. Relevanta campurilor lexicale

7. Extragerea marcilor lexico-gramaticale ale eului liric si precizarea rolului acestora

8. Mentionarea modurilor de expunere caracteristice liricului, descrierea si monologul liric, si mentionarea rolului acestora

9. Reliefarea elementelor de versificatie si a rolului lor

# data[].attributes.headline
Genul epic: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.subject
Genul epic: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.body
Opera epica este opera literara in care mesajul este transmis in mod indirect, prin intermediul personajelor, naratorului si a actiunii.

Trasaturi

– moduri de expunere: naratiunea (relateaza evenimentele), descrierea (prezinta cadrul spatial sau personajele), dialogul (dinamizeaza actiunea, contribuie la caracterizarea personajelor
– prezenta naratorului: subiectiv, obiectiv, martor
– actiunea poate fi rezumata pe momentele subiectului: expozitiunea, intriga, desfasurarea actiunii, punctul culminant, deznodamantul
– personaje: principale/secundare/episodice, pozitive/negative, protagonist/antagonist, rotunde/plate
– specii ale epicului: schita, povestirea, nuvela, romanul, fabula, balada

Plan de argumentare a apartenentei unui text la genul epic

I. Definitia genului epic si a operei epice

II. 1. Adaptarea definitiei la textul dat

2. Evidentierea naratiunii, ca mod de expunere specific, si precizara tipului de narator

3. Numirea personajelor si, daca este posibil, clasificarea acestora

4. Modalitatea de legare a secventelor narative +rezumatul textului dat (doar daca este posibil, structurat pe momentele subiectului)

5. Reliefarea contextului spatio-temporal al intamplarilor si extragerea indicilor spatiali si temporali ai actiunii

# data[].attributes.body
Opera dramatica este opera care a fost scrisa cu scopul de a fi interpretata pe scena.

Trasaturi

(aplicate la opera „O scrisoare pierduta”, de I. L. Caragiale):

este structurata in acte si scene (sau tablouri)

modul de expunere caracteristic este dialogul, caci textul este alcatuit in intregime din succesiunea replicilor personajelor; acestuia i se adauga si monologul dramatic

intre paranteze sunt asezate indicatiile scenice sau de regie (se mai numesc si didascalii), care fac referire la: decor, miscarea personajelor in scena, vestimentatia, comportamentul, atitudinea, gesturile, mimica sau tonalitatea vocii personajelor

existenta conflictului dramatic principal (in „O scrisoare pierduta”, se declanseaza odata cu pierderea scrisorii e amor de catre Zoe, evolueaza pe masura ce Nae Catavencu ii santajeaza pe Tipatescu, Zoe si Trahanacje cu publicarea scrisorii, atinge punctul culminant la pronuntarea candidaturii lui Dandanache si se stinge cand Zoe reintra in posesia scrisorii)

conflictului dramatic principal i se alatura si alte conflicte, secundare (neintelegerile dintre Zoe si Tipatescu in privinta sustinerii candidaturii lui Catavencu, acuzatia de tradare adusa lui Tipatescu de catre Farfuridi si Branzovenescu, incaierarea celor doua tabere electorale adverse)

# data[].attributes.headline
Nuvela: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.subject
Nuvela: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.body
Nuvela este opera epica in proza, de mare intindere, cu un  singur fir narativ si cu o actiune mai complexa decat a schitei, la care participa un numar redus de personaje, punandu-se accentul pe caracterizarea complexa a personajului principal.

Trasaturile nuvelei

reliefarea numarului mai mare de personaje

reliefarea cadrului spatio-temporal al nuvelei ( actiunea se desfasoara intr-un interval de timp mai lung si in mai multe locuri)

evidentierea conflictului ( exterior/ interior)

caracterizarea personajului principal din nuvela

rezumat (intamplarile se petrec in ordine logica si cronologica si pot fi rezumate pe momentele subiectului)

# data[].attributes.headline
Schita: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.subject
Schita: Definitie, trasaturi, plan de argumentare

# data[].attributes.body
Schita este opera epica in proza, de mica intindere, in care se relateaza un singur episod semnificativ din viata catorva personaje.

Trasaturile schitei

reliefarea numarului mic de personaje

evidentierea cadrului spatio-temporal limitat al actiunii ( interval de timp scurt; de regula intr-un singur loc)

precizarea episodului semnificativ relatat in schita

Plan de argumentare a caracteristicilor schitei

I. Date despre autor si opera sa

II. 1. Definitia schitei, adaptarea definitiei

2. Trasaturile operei epice

3. Rezumatul schitei structurat pe momentele subiectului

4. Precizarea episodului semnificativ relatat in schita

5. Reliefarea cadrului spatio-temporal limitat al actiunii

6. Evidentierea numarului mic de personaje prezente in schita

7. Sumara caracterizare a personajului principal al schitei

# data[].attributes.headline
Apartenenta la specia roman: Plan de argumentare

# data[].attributes.subject
Apartenenta la specia roman: Plan de argumentare

# data[].attributes.body
Apartenenta la roman poate fi argumentata printr-un eseu structurat in felul urmator:

Introducere

Date despre autor si opera sa

Cuprins

1. Definitia romanului
Romanul este o specie a genului epic, in proza, de mari dimensiuni, cu mai multe fire narative si cu personaje numeroase.
2. Adaptarea definitiei la textul dat
Ex: Opera literara „Exuvii” de Simona Popescu apartine speciei romanului, intrucat este o opera epica in proza, de mari dimensiuni, cu mai multe fire narative (diferite varste ale naratorului) si cu personaje numeroase („simonele”). De asemenea, sunt prezente numeroase conflicte, atat intre diferite personaje (diferite „simone”) cat si stari si temperamente contradictorii ale aceluiasi personaj.
3. Tema romanului
4. Rezumat pe momentele subiectului
5. Cronotop
6. Existenta conflictelor
7. Reliefarea numarului mare de personaje
8. Caracterizarea personajului principal
9. Marcile naratorului + tipul de narator
10. Modurile de expunere si rolul lor

Incheiere

Concluzii

# data[].attributes.body
Basmul este opera epica in proza de dimensiuni medii, care prezinta lupta dintre bine si rau incheiata cu victoria binelui si calatoria eroului spre maturizare.

Trasaturi

– formule: initiale, mediane finale
– teme: calatoria eroului, iubirea, eroismul
– motive: cifre magice, obiecte magice, imparatul fara urmasi, drumul, calul, coborarea in fantana
– momentele subiectului devin: situatia initiala de echilibru, factorul perturbator, actiunea reparatorie, momentul de maxima tensiune, restabilirea echilibrului initial
– personaje ajutatoare, himerice

Basmul cult

In cazul basmului cult:
– autorul este cunoscut
– textul nu poate fi modificat
– se intalneste limbaj regional
– oralitatea stilului
– triplicarea probelor
– umor

Basmul popular

Basmul popular este creatia epica narativa populara in care intamplarile reale se impletesc cu cele fantastice, fiind savarsite atat de personaje reale, cat si de cele cu puteri supranaturale, care reprezinta fortele binelui si fortele raului, din a caror confruntare binele iese intotdeauna invingator.

# data[].attributes.headline
Dialogul: Definitie, trasaturi, roluri, reguli de redactare

# data[].attributes.subject
Dialogul: Definitie, trasaturi, roluri, reguli de redactare

# data[].attributes.body
Dialogul este un mod de expunere care consta in succesiunea replicilor din convorbirea a doua sau mai multe persoane (in viata reala) sau a unor personaje (in opere literare).

Roluri

Ca mod de expunere, dialogul are urmatoarele roluri:
– ajuta actiunea sa inainteze
– confera actiunii dinamism
– pune in lumina relatiile dintre personaje si limbajul acestora
– evidentiaza anumite trasaturi morale ale personajelor

Ca mod de comunicare, dialogul presupune:
– un emitator
– un receptor
– un mesaj care sa-i intereseze pe amandoi
– un cod comun
– un canal accesibil neperturbat

Componente ale dialogului

– componenta verbala (idei, informatii, opinii etc.)
– componenta nonverbala, care se refera la elemente ce exprima atitudinea (gesturi, mimica, pozitia corpului etc.)
– componenta paraverbala, care se refera la pronuntia replicilor, accentuarea unor cuvinte, ritmul si  intensitatea vorbirii

Obs: Cand se continua un dialog, se respecta urmatoarele reguli de redactare:
1) Replicile sunt construite potrivit cu tema dialogului
2) Limbajul si stilul se adapteaza in functie de interlocutor
3) Replicile nu trebuie sa fie monosilabice, dimpotriva, trebuie sa contina cele trei componente de baza ale unui dialog nuantat: componenta verbala, nonverbala si paraverbala

# data[].attributes.headline
Descrierea. Reguli de redactare a descrierii literare

# data[].attributes.subject
Descrierea. Reguli de redactare a descrierii literare

# data[].attributes.body
Descrierea reprezinta un mod principal de expunere sau de organizare a unui text literar, o tehnica artistica ce consta in zugravirea trasaturilor specifice ale unui tablou/peisaj/fenomen/situatii etc.

Reguli de redactare a descrierii literare

1. In introducere se situeaza spatio-temporal peisajul descris (forme de relief, anotimpul si momentul zilei ales).

2. In cuprins, se desfac elementele componente ale peisajului si se descrie apoi fiecare detaliu al acestora.

3. Pe parcursul descrierii se pastreaza aceeasi logica a perspectivei, tinand seama fie de axa verticala (de sus in jos sau invers), fie de axa orizontala (de la stanga la dreapta sau invers).

4. De asemenea, imaginea se descrie pornind de la detalii spre ansamblu sau invers.

5. Limbajul folosit este expresiv, utilizandu-se toate tipurile de imagini artistice invatate (predominant cele vizuale, pentru descrierea statica, sau cele motorii, pentru cea dinamica), precum si figurile de stil invatate (in mod deosebit epitetele adjectivale si enumeratia).

6. Timpurile verbale folosite sunt prezentul sau imperfectul modului indicativ.

7. Partile de vorbire predominante sunt substantivele (care evidentiaza diversitatea formelor de existenta din natura) si adjectivele, care pun in lumina insusirile acestora (dimensiune, forma, culoare etc.)

8. Definitorie este subiectivitatea celui care descrie si unghiul sau de vedere personal.

9. In finalul compunerii (dar si pe parcursul acesteia) este exprimat un sentiment, o traire in fata peisajului prezentat.

Observatii

Spre deosebire de descrierea literara, descrierea stiintifica are caracter informativ si, obligatoriu, este rezultatul observarii obiective a realitatii (cel care realizeaza o descriere stiintifica respecta intotdeauna adevarul). De regula, in aceasta sunt prezente neologisme. Folosirea arhaismelor, regionalismelor, cuvintelor populare e cu totul interzisa.

Descrierea poate fi statica (predomina imagini vizuale, iar verbele exprima starea, existenta, sau deveniri lente) sau dinamica, atunci cand se descrie un fenomen aflat in desfasurare (predomina imagini dinamice, iar verbele arata miscarea, uneori chiar accelerata)

Cel care descrie poate fi situat in mai multe ipostaze: contemplativul (cel care mediteaza la ceea ce vede si este impresionat), observatorul neutru (aflat in interiorul sau in exteriorul cadrului descris), sau martorul ocular (ipostaza regasita in cadrul descrierii dinamice)

Descrierea in cadrul naratiunii

Intr-o naratiune, descrierea poate avea multiple roluri:

a) la inceputul naratiunii: creeaza cadrul si atmosfera in care se vor derula intamplarile

b) in interiorul naratiunii: incetineste ritmul acesteia, amana desfasurarea unor evenimente si de creeaza suspans

c) la sfarsitul naratiunii: indica decorul in care se incheie actiunea si, de cele mai multe ori, insufla o stare de liniste si de echilibru

# data[].attributes.body
La redactarea unei scurte naratiuni este bine sa tii cont de urmatoarele reguli de scriere:

1) Prezentarea unor intamplari savarsite de persoane sau personaje
3) Stabilirea unui cadru spatio-temporal (cronotop) al naratiunii
2) Stabilirea clara a etapelor desfasurarii actiunii
3) Utilizarea unor cuvinte si constructii de legatura, prin care se asigura evolutia actiunii (atunci, deodata, mai tarziu, apoi, peste cateva zile, in final etc.)

Obs: Secventele narative pot alterna cu scurte dialoguri.