# data[].attributes.body
To ráno co jsem šla do školy, vypadalo jako každé jiné. Ale to jsem nečekala, co bude následovat. Já a pár dalších kolemjdoucích jsme spatřili na obloze záblesky jasného světla. Nejdříve to vypadalo jen jako nějaký mrak, ale jak se to přibližovalo, začínalo to mít podivný tvar. Vypadalo to jako vír. Najednou se ten „vír“ rozevřel. Uviděli jsme černou oblohu a z ní vylétl jakoby talíř, nějaká kosmická loď. Na ulici zavládla panika. Několik lidí uteklo, Jiní naopak běželi k talíři, co přistál na chodníku. Někteří žáci přivedli učitele, Spoustu lidí si tento výjev fotilo, a okamžitě dávali fotky na facebook. Z talíře vycházel kouř, který odporně zapáchal. Pomalu se začali otevírat dveře. Několik dalších lidí uteklo. Ale ti co zůstali uviděli zajímavou podívanou. Vystoupilo několik postav. Měli batohy a vypadali jako lidé. Ale ti lidé nebyli cizí, Poznali jsme v nich žáky naší školy. Některé děti se dopravují do školy autobusem, autem nebo pěšky. A někdo prostě bydlí tak daleko, že musí použít kosmickou loď.:-)

# data[].attributes.body
Ráno, v 7:35 jsem šla do školy. Bylo to obyčejné ráno. Přešla jsem křižovatku, kde je značka stop. Najednou byly slyšet děsivé zvuky. Jako by bylo zemětřesení. Zvuky, jakoby se z nebe snášeli mimozemšťani. Hodně jsem se bála. Z MTBS se vyřítila zvířata. Vůbec jsem nevěděla, odkud se vzali. Běhali pořád dokola. Sloni, žirafy, nosorožci a zebry. Běhali jako by byli celé roky zavřené v kleci. Splašeně běhali do kolečka. Nezastavili se. Pořád běhali.  Auta, co jela ke škole, musela zastavovat, nebo couvat. Děti a spolužáci, co přicházeli z domovů a autobusů se nestačili divit. Vůbec  nevěděli, kde se tam vzali. Všichni křičeli, běhali, divili se - prostě zmatek. Asi po půl hodině zmizeli. Nikdo nevěděl kam utekli. Ani já, a to jsem je pořád sledovala. Prostě zmizeli beze stopy. Bylo mi líto, že tam nebili déle. Ale z tohoto rána jsem si odnesla plno zážitků. Nikdy na to nezapomenu. Ze školy jsem rychle utíkala domů, abych to převyprávěla. Nezapomenutelný zážitek.

# data[].attributes.body
Dneska byl fakt divný den.
Když jsem šla ze školy s bráškou a on najednou:,,Sárko, nezdá se ti, že se nějak chvěje zem?" Já jsem řekla jen ne a šli jsme dál.
Najednou slyšíme z dálky podivné zvuky a dupání. A najednou za zatáčkou se objeví obrovská stvůra a všechny zadupávala do země nebo ještě mnohem horší věci.
Začali jsme s Lukym utíkat, ale stvůra byla natolik veliká a rychlá, že jsme nestihli moc daleko utéct. Viděli jsme blízko auto pana učitele Khase. Rychle jsme za něj zalezli a pozorovali co tento netvor způsobuje na ulici...  ,,Nemá to být sakra vyhynulé zvíře?":Řekla jsem si.
To co jsem dneska viděla se nedá jen tak napsat do dvaceti vět to byl prostě šok a všechno ostatní dohromady. Už nikdy nechci být v té situaci v které jsem dnes odpoledne byla. A ještě navíc nevědět co dělat! To je to nejhorší. Čekat a doufat je natolik strašné, když okolo vás chodí dinosaurus velikosti kamionu.
Chvíly jsme čekali, ale Lukášek se opravdu moc bál a začal plakat. Na jednou nás stvůra uslyšela a otočila se na nás. Zařvala a ................!

# data[].attributes.body
Jednoho dne ráno jsem šla do školy. Už jsem byla kousíček od školy a bála jsem se testu, který nás čekal. Když jsem se podívala na oblohu, zdálo se mi, že se každou chvílí rozprší. Chtěla jsem si vytáhnou deštník, když se najednou obloha začala otevírat. Ze začátku to vypadalo jako černá díra. V tom okamžiku se z černé díry vynořila obrovská vesmírná loď. Vypadala zvláštně. Nikdy jsem nic podobného neviděla. Byla na pohled celá z kovu. Zašedlá, jako by se o ní nikdo nestaral. Začala se nebezpečně přibližovat. Až byla na deset metrů blízko, tak se zastavila. Chvíli se točila. Začala jsem se otáčet a chtěla utéct... Najednou něco začalo pípat. Bylo to otravné. Najednou jsem se probudila, vypnula svůj otravný budík a šla jsem do školy. Naštěstí obloha byla bez mráčku. Cestou jsem přemýšlela, jak se mi mohl zdát takový sen?

# data[].attributes.body
Dne 7.10 se stala velice nečekaná událost o které jsem věděla jen já. Protože jsem dostala nápad, že bych mohla oživit Staňkov a přivést jsem nějaká zvířátka. A tak jsem se vydala do Zoologické a botanické zahrady města Plzně. Brzo ráno samozřejmě, aby mě nikdo neviděl. Šla do pavilonů všech možných zvířat. Poté jsem je nahnala to velkého nákladního auta a vyrazila ke Staňkovu. Cesta byla celkem klidná až na to, že všichni valili oči co to vezu v nákladním autě. Blížila jsem ke Staňkovu a viděla auto Policie, naštěstí mě nechytli a já si oddychla. Najednou mě napadlo kam je vůbec pustím a pak mně to blýsklo v hlavě, no jasně pustím je na dvůr technických prací je to blízko u školy a alespoň je uvidí všichni, kteří půjdou do školy.  Plánovala jsem to všechno do posledního detailu, aby se něco nestalo. Ale byla jsem optimistická a říkala jsi, že to bude sranda. Hlavně pro menší děti. Bylo 6:25 a po Staňkově zatím nikdo nechodil jen auta jezdily po hlavní silnici. Takže to bylo v suchu a já byla v klidu. matka slunce byla za mraky zlých mužů jako, kdyby ji nechtěli pustit ven, aby si taky pohrála. Konečně tady ale byla hodina D, vypustit zvířata, přesně až půjdou první lidi do školy. Když jsem slyšela hlasy pustila jsem zvířata, aby mě nikdo neviděl a odešla jsem, sledovala jsem reakce, které byly docela vtipné a zmizela s místa činu , přece mi nikdo nemusí vidět, ještě by si o mně mysleli, že jsem blázen. A tak mi začal docela srandovní den, když jsem se probudila ze snu.

# data[].attributes.body
Dneska jsem šla do školy si vyzvednout svojí ségru ze družiny. A věřte nebo ne po cestě jsem uviděla obrovského dinosaura.No myslela jsem, že dinosauři vyhynuli nebo ne?Vytáhla jsem mobil z kapsy a toho dinosaura jsem si vyfotila . Druhý den jsem své třídě ukázala fotku kterou jsem včera vyfotila,nikdo mi nechtěl uvěřit .Pak jsem je po škole vzala na místo kde jsem toho dinosaura viděla . Když ty stopy viděly konečně mi začaly věřit že tam dinosaurus byl.O pár dnech později se o tom psalo i ve zpráv .Uběhl týden a nic se nedělo. O měsíc později dinosaurus opět přišel a rozboural všechno co mu přišlo do cesty .Zjistily jsme že je to mládě které hledá svoji matku . Celé město se rozhodlo že mládě bude mít ostrov jen pro sebe.Mládě odvezly a všechno dobře dopadlo . A pro nás žáky nejlíp protože zboural i školu,

# data[].attributes.body
Dnes vám budu vyprávět o tom co se stalo na MTBS. Bylo zrovna 7. října, když jsem se vydala s kamarádkou Denisou do školy. Povídaly jsme si a bylo nám skvěle. Bylo moc hezké počasí, ani jeden mráček. Když jsme se blížily k MTBS nemohli jsme uvěřit vlastním očím. Z vrat MTBS vybíhali všelijaká zvířata. Například sloni, zebry a žirafy. Stáli jsme před MTBS a měli ústa dokořán. Moc dobře jsme věděli, že taková zvířata žijí pouze ve stepích a nebo v ZOO. Všude okolo nás stála spousta dalších lidí. Všichni stáli a nevěděli co říct. Zvířata běhala okolo nás a nikdo nevěděl co dělat až jeden pán zvolal " Zavolám do střediska pro odchycení divé zvěře." Všichni s tím samozřejmě souhlasili. Po nějaké chvíli přijel nějaký pán a paní s velikánským autem. Postupně všechny zvířata odvezli do plzeňské ZOO. Asi po třech hodinách jsme šli konečně do školy, ani se nám nechtělo, protože bylo moc hezky. Před MTBS bylo stále plno lidí. Musím říct, že to byl opravdu skvělý zážitek. Když jsem přišla domů všechno jsem to vyprávěla mamině. Mamina se smála a myslela si, že si z ní dělám srandu. Asi po deseti minutách mi konečně uvěřila : ) Doufám, že se vám to bude líbit :)

# data[].attributes.body
Dnes, při cestě do školy se stalo něco neobvyklého. Z ničeho nic se přede mnou objevil stín, který se stále zvětšoval. Podíval jsem se nad sebe a viděl jsem jak něco padá z nebe. Rychle jsem vytáhl mobil a začal natáčet. Poodstoupil jsem a v tu ránu dopadl na zem satelit. Roztříštil se na tisíce kousků. Jeden z nich se mi zarazil do ruky. To skoro nebolelo. Ale nechtěl bych být panem učitelem Khasem jehož auto satelit slisoval se zemí. zavolal jsem domů abych informoval rodiče, že se mi nic nestalo. Do 2 hodin na místě byla i TV Nova. k místu přišli i děti a učitelé ze školy. Ve městě z toho byla velká událost. Ale den z daleka oprátky neztrácel. Díky této události pár lidí zapomnělo na vařící se oběd. A tak Hasiči měli na práci přesně 5 případů vybuchlého papiňáku. Po chvíli se lidi rozprchli. Já jsem si připravil do školy a šel spát. Byl to fakt úžasný den. Hlavně proto, že jsem se vyhnul testu z angličtiny.

# data[].attributes.body
Dnes když jsem šel ze školy tak jsem se vydal jinou cestou. Kolem MTBS. Když jsem uslyšel zvuky dupání otočil jsem se a najednou vidím obrovské stádo Afrických zvířat. V předu běžel nosorožec za ním dvě zebry jedna žirafa, další zebra, další nosorožec, zebra, slon, zebra, slon, zebra, zebra, žirafa, nosorožec, ...

Strašně jsem se vylekal a začal utíkat. Ještě že jsem stihl utéct za roh jinak bych tento příběh asi ani nenapsal. Pak jsem šel domů a řekl jsem o tom babi. Pak jsem si zapnul počítač a hledal jsem na internetu odkud se tu tato zvířata mohla vzít. Po chvilce hledání jsem zjistil že jsou to zvířata, která nedávno ukradli z několika zoologických zahrad. Pak jsem si začal psát s kamarády a pal jsem se jich, jestli to taky neviděli. Viděl to jen jeden z nich a řekl, že by to měl říct na policii. Já mu řekl, že půjdu s ním. Po tom co jsme jim to pověděly nám řekly, že ty zvířata už dlouho hledají a dali nám odměnu v podobě 1000 Kč a jednoho pytlíku bonbonů pro každého.

Večer, když jsem se s tátou dívali na zprávy, tak jsem tam viděl, že jsem tam já s kamarádem. Táta mě pochválil za to co jsem udělal. Za ty peníze jsem si koupil dvě nové počítačové hry a ty bonbony jsem snědl už druhý den po tom co jsem je dostal.

# data[].attributes.body
Dnes 7.10 jsem jako obvykle jel do školy se svými sestrami. Vystoupili jsme z auta. Dále jsme pokračovali pěšky. Bylo zamračeno. Měl jsem takový pocit že na mě káplo tak jsem se podíval na oblohu. Ale najednou jsem uslyšel děsivý zvuk jako z hororu. Opět jsme se podíval na oblohu kde se rozestoupila oblaka a přilétl létající talíř. Pomyslel jsem si už je to tady konec světa. Byl jsem jako kdybych měl dřevěné nohy. Všichni okolo začaly křičet a utíkat. Já jsem se schoval za roh, abych viděl co se bude dít. V ruce jsem měl úplnou náhodou kuličkovou pistoli. Asi po dvou minutách přišli zesláblí mimozemšťané. Rozhodl jsem se že budu hrdina. Nabil jsem kuličky a vyrazil jsem do útoku. Zastřeli jsem tři mimozemšťany a ostatní se dali na útěk. Tak jsem pro jednou zachránil lidstvo před útokem mimozemšťanů. Jedno bylo jasné dnes škola není. Okamžitě jsem běžel domů , abych to někam napsal. Tak jsem to napsal jsem.

# data[].attributes.body
Dnes dne 7.10 jsem šel do školy. Asi 80 metrů od lávky jsem slyšel nějaký divný zvuk. Podíval jsem se na oblohu a vidím padající satelit nebo družici ( moc se v tom nevyznám). Začal jsem rychle utíkat směrem k náměstí. Lidé se na mně dívali jak na blázna proč utíkám na náměstí, když mi začíná škola. Ta věc se pořád přibližovala a nabírala větší rychlost. To těleso spadlo na auto. Lidé se k satelitu začali sbíhat. Když jsem doběhl zpátky k satelitu všiml jsem si vlajky... byla to Čína. Ten satelit spadl na nějaké auto značky Citroen a zničil omítku nějakého domu. Někdo zavolal hasiče a techniky, kteří se hrabali v tom satelitu. Odnášeli si s sebou nějaké fotky. Zeptal jsem se jich co to je za fotky. Řekli mi, že je to tajné. Stihl jsem jednu fotku vzít a schovat ji pod bundu. Asi v devět hodin jsem šel zamyšleně do školy. Cestou jsem si ještě prohlížel fotky. Na fotce byly nějaké podzemní chodby asi Staňkova. Ve škole se mně ptali kde jsem byl. Říkal jsem, že před červenou lávkou spadl satelit, ale nechtěli mi věřit. Paní učitelka mi napsala poznámku že si z ní dělám srandu. Byl jsem naštvaný. Máma mi doma seřvala. Šel jsem spát a prohlížel jsem si pořád tu fotku.

# data[].attributes.body
Včera odpoledne jsem šel ze školy domů. Sotva jsem zašel za roh školy zaslechl jsem podivný zvuk. Kousek popojdu spět a v tu chvíli jsem spatřil, jak ze dvora technických služeb vybíhají zvířata. Nejdříve jsem si myslel, že je to jen sen. Jdu se podívat blíž a zkusit se nějakého zvířete dotknout. Zkusil jsem se dotknout slona, jelikož byl z nich nejpomalejší. V tu chvíli jsem si uvědomil, že to není sen. Po chvíli koukání s otevřenou pusou jsem se šel do dvora podívat. Ve dvoře je stodola, která měla otevřená vrata. Lehounce do ní nahlédnu a rázem spatřím klece. Hned mi došlo co v těch klecích bylo. Jdu dovnitř a tam na zdi visí nástěnka na které jsou přeškrtané fotky zvířat. Téměř všechny druhy zvířat na nástěnce byly přeškrtané. Domyslel jsem si, že to jsou zvířata, která zde byla uvězněná. Šel jsem zavolat policiji aby tato zvířata pochytala a vrátila je zpátky do volné přírody. Většina zvířat šla chytit ale sloni dali policiji zabrat. Po odchycení byla zvířata veterináři zkontrolována a puštěna do volné přírody. Tato správa byla vysílána po celé Evropě na internetu i v televizi. Policije pátrá po lidech, kteří tam tyto zvířata uvěznili. Na tento zážitek do smrti nezapomenu