# data[].attributes.headline
החודשים האחרונים של רחל - עדינה

# data[].attributes.subject
החודשים האחרונים של רחל - עדינה

# data[].attributes.body
בחודשים האחרונים לחייה, כשמחלתה החריפה, הועברה רחל לבית הבראה לחולי שחפת בגדרה אותו ניהל ד"ר אריה בן-גפן. שם, בזמן הקצר בו קיוותה להחלים ממחלת השחפת היא כתבה את שירה האחרון "מתי". לאחר

# data[].attributes.headline
הנצחה והוקרה- עדן

# data[].attributes.subject
הנצחה והוקרה- עדן

# data[].attributes.body
לאורך השנים נקראו דברים על שמה מ"גן רחל" שנמצא בבית הקברות מול הכנרת, רחובות לאורך כל הארץ ואפילו שטר של 20 שקלים עם עם משפט מוכר משיר שלה "הוי כנרת שלי, ההיית או חלמתי חלום?" ...ועוד ועוד דברים, שהשפיעו ועדיין משפיעים עד היום.

# data[].attributes.headline
פטירה- תהילה שמל

# data[].attributes.subject
פטירה- תהילה שמל

# data[].attributes.body
רחל המשוררת נפטרה בגיל 40 ב-16 באפריל 1931, ל' בניסן התרצ"א ממחלת השחפת.
היא נקברה בבית הקברות כנרת לפי בקשתה.

# data[].attributes.headline
רגע לפני פטירת רחל- שקד טרבלסי 

# data[].attributes.subject
רגע לפני פטירת רחל- שקד טרבלסי 

# data[].attributes.body
בחודשים האחרונים לחייה, כשמחלתה החריפה, הועברה רחל לבית הבראה לחולי שחפת בגדרה.
שם, בזמן הקצר בו קיוותה להחלים ממחלת השחפת היא כתבה את שירה האחרון "מתי". לאחר חודשיים, כשהמחלה רק החריפה והיא חלשה , ביקשה לשוב לתל אביב

# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.headline
מעיין דיטמן- רב שיריה של רחל.

# data[].attributes.subject
מעיין דיטמן- רב שיריה של רחל.

# data[].attributes.body
רחל המשוררת כתבה את רוב שיריה על ציפיותיה ליום מותה. היא התחילה לכתוב 6 שנים לפני מותה.

# data[].attributes.headline
חייה בגדרה- נהורא כהן

# data[].attributes.subject
חייה בגדרה- נהורא כהן

# data[].attributes.body
רחל גורשה מדגניה אבל בכל זאת גם אחרי גירושה שמרה רחל על קשריה עם חלק מתושבי דגניה ואף ביקרה בה כמה פעמים. חברי דגניה שלחו את שפרה ירובסקי הדגנייתית לטפל בה תקופה מסוימת.  היא התגוררה בדירה קטנה הסמוכה לים ואת ימיה האחרונים העבירה בבית מרפא לחולי שחפת בגדרה בצמצום רב.

# data[].attributes.headline
חולי רחל-נועה וליאל

# data[].attributes.subject
חולי רחל-נועה וליאל

# data[].attributes.body
לאחר תקופה קצרה נתגלו אצלה ניצני מחלת השחפת. בתחילה נדרשה רחל על ידי הרופא להקפיד לאכול בכלים נפרדים, אולם המחלה, שנחשבה אז לחשוכת-מרפא, גרמה לגירושה לבסוף מדגניה. ההחלטה לא נתקבלה בפורום מסודר של הקיבוץ אלא מתוך יוזמה פרטית של אחד מהחברים שבישר לה במילים הבאות את החלטת הקבוצה: "את חולה ואנחנו בריאים. ולכן את צריכה לעזוב". מרבית החברים שידעו כי הדברים נאמרו הלכו לעבוד בשדות כדי להימנע מן הפרידה, מה שפגע ברחל יותר מכל.

# data[].attributes.headline
שנות העשרים וגירושה של רחל מדגניה  -    שיר איסרלס

# data[].attributes.subject
שנות העשרים וגירושה של רחל מדגניה  -    שיר איסרלס

# data[].attributes.body
תקפה קצרה לאחר התישבותה בדגניה, חלתה רחל במחלת השחפת ובעקבות החלטה לא מסודרת של הקיבוץ, גורשה רחל מדגניה. ההחלטה התקבלה ע"י יוזמה פרטית של אחד החברים בקבוצה, שבישר לה את הבשורה כך: "את חולה ואנחנו בריאים. ולכן עלייך לעזוב". רבים מחבריה פשוט לא ידעו מה קרה ואף הרגישו רגשי אשם בנוגע לכל זה אך חלקם נמנעו מלהיפרד ממנה והלכו לעבוד בשדות בזמן הפרידה, ומכך היא נפגע מאוד.
לאחר גרושה, רחל שמרה על קשר עם כמה מחבריה מדגניה ואף באה לבקר כמה פעמים. חברי הקבוצה שלחו אליה את שפרה ירובסקי הדגנייתית לטפל בה תקופה מסוימת.

# data[].attributes.headline
רחל חוזרת לארץ באוניית רוסלאן- שירה רונד

# data[].attributes.subject
רחל חוזרת לארץ באוניית רוסלאן- שירה רונד

# data[].attributes.body
בשנת 1919 חזרה רחל מרוסיה באונייה לארץ ישראל וחזרה לכנרת, המקום האהוב עליה

# data[].attributes.headline
היציאה לצרפת- נועה גולדברג

# data[].attributes.subject
היציאה לצרפת- נועה גולדברג

# data[].attributes.body
בשנת 1913 יצאה לצרפת במטרה להמשיך את לימודיה במקצוע החלקאות. היא למדה באוניברסיטה, שם התאהבה במהנדס יהודי שממנו למדה את השפה הבינלאומית (אספרנטו) והתכתבו ביניהם בשפה זו.
שנה לאחר מכן סיימה את לימודיה.

# data[].attributes.headline
השהייה שלה בצרפת- כרם

# data[].attributes.subject
השהייה שלה בצרפת- כרם

# data[].attributes.body
בשנת 1913 יצאה לצרפת כדי להמשיך ולהשתלם במקצוע החקלאות לפי החלטת הקיבוץ. היא למדה אגרונומיה באוניברסיטת טולוז.  שם נדבקה במלחת שחפת. ולאחר מכן חזרה לארץ בשנת 1919

# data[].attributes.headline
התאהבה במיכאל ברנשטיין- טלאל

# data[].attributes.subject
התאהבה במיכאל ברנשטיין- טלאל

# data[].attributes.body
-1913 יצאה לצרפת כדי להמשיך ולהשתלם במקצוע החקלאות. היא למדה אגרונומיה באוניברסיטת טולוז, שם פגשה והתאהבה במיכאל ברנשטיין, מהנדס יהודי, אליו פנתה מאוחר יותר בשירה "זמר נוגה", הפותח במילים "התשמע קולי, רחוקי שלי?". מברנשטיין למדה את השפה הבינלאומית אספרנטו, ולמשך זמן מה תוּבְּלה ההתכתבות ביניהם בשפה זו.

# data[].attributes.headline
  השיר בעקבות החווה-פינקל ואיילה                                                  

# data[].attributes.subject
  השיר בעקבות החווה-פינקל ואיילה                                                  

# data[].attributes.body
רחל רצתה לעסוק בחקלאות, ולכן עברה ב-1911 ל"חוות העלמות" הלימודית שהקימה חנה מייזל בחוות כנרת, שם נפגשה עם ברל כצנלסון ועם אהרן דוד גורדון, שהשפיע עליה רבות, ולאות תודה הקדישה לו את השיר הראשון שכתבה בלשון העברית - "הלך נפשי"

# data[].attributes.headline
המעבר לחוות העלמות- מיה פוקס

# data[].attributes.subject
המעבר לחוות העלמות- מיה פוקס

# data[].attributes.body
רחל רצתה לעסוק בחקלאות, ולכן עברה ב-1911 ל"חוות העלמות הלימודית שהקימה חנה מייזל בחוות הכינרת, שם נפגשה עם ברל כנצלון ועם אהרון דוד גורדון, שהשפיע עליה רבות.

# data[].attributes.headline
עלייתה לארץ אפרת טרטנר

# data[].attributes.subject
עלייתה לארץ אפרת טרטנר

# data[].attributes.body
ב-1909, בהיותה בת תשע-עשרה, באה לסייר בארץ ישראל עם אחותה שושנה. השתיים, שהיו בדרכן לאיטלינ ללמוד אמנות ופילוסופיה, החליטו להישאר בארץ ולהשתלב בבנייתה. הן התיישבו במושבה רחובות, ולמדו עברית מהאזנה לילדים בגן. בהמשך הצטרפה אליהן אחותן בת שבע, ובית משפחת ברוידא בו התגוררו מכונה מאז "מגדל שלוש האחיות" על שמן. ברחובות חוותה רחל את הרומן הראשון שלה, עם בן המושבה נקדימון אלטשור.

# data[].attributes.headline
לימודי אומנות-אחינעם

# data[].attributes.subject
לימודי אומנות-אחינעם

# data[].attributes.body
בשנת 1908 הצטרפה לאחותה שושנה ללימודי אומנות בקייב.לאחר מכן הן החליטו לעלות לארץ.

# data[].attributes.headline
הביכור בארץ הלל עיני

# data[].attributes.subject
הביכור בארץ הלל עיני

# data[].attributes.body
בהיותה בת תשע-עשרה, באה לסייר בארץ ישראל עם אחותה שושנה. השתיים, שהיו בדרכן לאיטליה ללמוד אמנות ופילוסופיה, החליטו להישאר בארץ ולהשתלב בבנייתה. הן התיישבו במושבה רחובות, ולמדו עברית מהאזנה לילדים בגן הילדים[3]. בהמשך הצטרפה אליהן אחותן בת שבע, ובית משפחת ברוידא בו התגוררו מכונה מאז "מגדל שלוש האחיות"[4][5] על שמן.

# data[].attributes.headline
מחלתה של רחל- שיינדי אברהם

# data[].attributes.subject
מחלתה של רחל- שיינדי אברהם

# data[].attributes.body
שרחל היתה צעירה היא עברה  לפולטבה שבאוקראינה. היא למדה בבית ספר יהודי. כבר בילדותה סבלה מתפקוד לקוי של הריאות ונשלחה לטיפולי מרפא, אליה הצטרפה אחותה ליזה שגם טיפלה בה.

# data[].attributes.headline
שירייה הראשונים-אורה יסלזון

# data[].attributes.subject
שירייה הראשונים-אורה יסלזון

# data[].attributes.body
את שירייה הראשונים כתבה רחל כשהייתה נערה בשפה הרוסית הם כונו"המחברת הרוסית" ותורגמו בהמשך לעברית שירה הראשון בעברית היה השיר "היום הלך והמשיך"

# data[].attributes.headline
לידה - רוניה 

# data[].attributes.subject
לידה - רוניה 

# data[].attributes.body
רחל היא משוררת עברית, נולדה בסאראטוב אשר ברוסיה בשנת 1890 ונפטרה בארץ בשנת 1931.
שמה המלא הוא רחל בלובשטיין-סלע. אחות לאחד עשר אחים נוספים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
רחל המשוררת

חדר ההנצחה לזכרה בקבוצת כנרת

הבית בו התגוררה בשנת 1925 ברחוב הנביאים בירושלים

שלט על רחל המשוררת בשכונת עין גנים בפתח תקווה

קבר רחל המשוררת בבית הקברות כנרת

רחל (רעיה) בלובשטיין, בִּתם של איסר-לייב וסופיה (שרה) לבית מנדלשטאם, נולדה ב סראטוב שב רוסיה. סבה מצד אמה, הרב משה מנדלשטאם, שימש כ רב הקהילה היהודית של קייב. אביה, במקור מ פולטבה, הקפיד על קיום שמירת המסורת היהודית, על אף שנחטף בגיל 8 ל צבא האימפריה הרוסית ושירת שם 25 שנה. כאשר שוחרר, הורשה לגור היכן שיחפוץ בתחומי רוסיה, החל לסחור ב פרוות והתעשר. עם שחרורו של איסר-לייב נודע לו כי אביו התאבד בעת שרותו בעקבות הכאב על חטיפת בנו וכי אימו נפטרה. איסר לייב נשא אשה ונולדו להם ארבעה ילדים. לאחר שנפטרה, נישא בשנית לסופיה-שרה, שהייתה צעירה ממנו ב-20 שנים, ונולדו להם שמונה ילדים. רחל הייתה הילדה השנייה הכי צעירה מביניהם.

אמה של רחל, סופיה, הייתה אשה משכילה וידענית אשר הקפידה מאוד על חינוך והשכלת ילדיה. לרחל הוענקו שיעורים ב עברית בילדותה. האם התכתבה עם לב טולסטוי ובביתם התארחו תדיר אנשים משכילים, ביניהם הסופר ולדימיר קורולנקו. בצעירותה עברו הוריה ל פולטבה שב אוקראינה, שם למדה בבית הספר היהודי ובגימנסיה כללית. כבר בילדותה סבלה מתפקוד לקוי של הריאות ונשלחה לטיפולי מרפא, אליה הצטרפה אחותה ליזה שגם טיפלה בה. בהשפעת האח יעקב גילתה נטיות ציוניות והצטרפה לתנועת נוער ציונית. בגיל 15 החלה בכתיבת שירים ב רוסית. האם סופיה נפטרה ב-1906 מ שחפת. לאחר מות האם פרסם האב מכרז לאשה שלישית והתחתן מטעמי נוחות. יעקב אחיה של רחל מציע לאחיותיו ללמוד במהרה מחשש שהאם החורגת תשתלט על כספי האב. בעקבות עצתו החליטו רחל ואחותה לעלות ארצה. בגיל שבע-עשרה עברה רחל עם אחותה שושנה ל קייב, שם גרה האחות הבכורה ליזה, ולמדה ציור. בילדותה בפולטבה פגשה רחל את שולמית שימשלביץ' שהפכה לחברתה הטובה ביותר ועמה התכתבה לאורך השנים. מכתביה של רחל לשולמית אופיינו בקרבה והומור. שולמית כתבה בזכרונותיה כי בנעוריה בפולטבה רחל הייתה מלאת שמחת חיים, צחוק ואור. היא ניגנה בפסנתר וציירה וחבריה ראו בה ציירת לעתיד. שולמית כתבה כי לדמותה הלירית של רחל צריך להוסיף דמות של רחל אחרת-בעלת ההומור הרב, המשתובב, הנוצץ.

ב- 1909, בהיותה בת תשע-עשרה, באה לסייר בארץ ישראל עם אחותה שושנה. השתיים, שהיו בדרכן ל איטליה ללמוד אמנות ו פילוסופיה, החליטו להישאר בארץ ולהשתלב בבנייתה. הן התיישבו ב מושבה רחובות, ולמדו עברית מהאזנה לילדים בגן הילדים. בהמשך הצטרפה אליהן אחותן בת שבע, ו בית משפחת ברוידא בו התגוררו מכונה מאז "מגדל שלוש האחיות" על שמן. ברחובות חוותה רחל את הרומן הראשון שלה, עם בן המושבה נקדימון אלטשולר. אביה של רחל עלה לארץ ישראל שנה אחריה עם רעייתו השלישית, מאשה נאומובנה, והתגורר ב תל אביב. ברחובות פגשה גם את נח נפתולסקי והם התאהבו. נפתולסקי היה אידיאליסט ועובד אדמה מסור שחי מהיד לפה והתנזר ממין ובסופו של דבר הקשר לא צלח.

רחל רצתה לעסוק ב חקלאות, ולכן עברה ב- 1911 ל" חוות העלמות" הלימודית שהקימה חנה מייזל ב חוות כנרת, שם נפגשה עם ברל כצנלסון ועם אהרן דוד גורדון, שהשפיע עליה רבות, ולאות תודה הקדישה לו את השיר הראשון שכתבה בלשון העברית - "הלך נפש". שם גם הכירה את זלמן רובשוב (שלימים נודע כ זלמן שזר, נשיא המדינה השלישי), ובין השניים נוצר קשר רומנטי. היא הקדישה לו שלושה משיריה מפורשות, אף שנהוג לחשוב כי שירים נוספים נכתבו אודותיו. השיר " גן נעול", שהוקדש לו, מבטא את כאבה לנוכח חוסר נכונותו של שזר לעזור לה. את השיר היא מקדישה ל"זר": זלמן רובשוב. זוהי גם אנגרמה על שמו של שז"ר ומבטא את התנהגותו אליה, אך עם זאת היא מסתירה את זהותו כדי להגן על שמו.

ב- 1913 יצאה בעידודו של א.ד גורדון ל צרפת כדי להמשיך ולהשתלם במקצוע ה חקלאות. היא למדה אגרונומיה ב אוניברסיטת טולוז, שם פגשה והתאהבה ב מיכאל ברנשטיין, מהנדס יהודי, אליו פנתה מאוחר יותר בשירה " זמר נוגה", הפותח במילים "התשמע קולי, רחוקי שלי?". מברנשטיין למדה את השפה הבינלאומית אספרנטו, ולמשך זמן מה תוּבְּלה ההתכתבות ביניהם בשפה זו. הקשר הזוגי ביניהם נמשך כשנה וחצי. עם סיום לימודיה ב- 1914, יצאה לבקר את משפחתה ב רוסיה ונמנעה מלשוב לארץ ישראל בשל מלחמת העולם הראשונה. ברוסיה עסקה בהוראת ילדי פליטים יהודים ב בריאנסק וב סראטוב, שם כנראה נדבקה ב שחפת.

ב- 1919 חזרה לארץ ישראל ב אונייה רוסלאן, יחד עם אנשים ונשים שלימים בנו את צמרת ההנהגה והתרבות בארץ, כגון פרופ' יוסף קלוזנר ו רחל כגן (יש הסבורים כי קבוצה זו פתחה את מה שכונה " העלייה השלישית"), ושבה אל מושא רבים משיריה, אל הכנרת האהובה עליה, לקבוצת דגניה. בדגניה הייתה פעילה בתחום התרבות ועבדה בעיקר עם ילדי הקבוצה.

לאחר תקופה קצרה נתגלו אצלה ניצני מחלת ה שחפת. בתחילה נדרשה רחל על ידי הרופא להקפיד לאכול בכלים נפרדים, אולם המחלה, שנחשבה אז לחשוכת-מרפא, גרמה לגירושה לבסוף מדגניה. ההחלטה לא נתקבלה בפורום מסודר של הקיבוץ אלא מתוך יוזמה פרטית של אחד מהחברים שבישר לה במילים הבאות את החלטת הקבוצה: "את חולה ואנחנו בריאים. ולכן את צריכה לעזוב". מרבית החברים שידעו כי הדברים נאמרו הלכו לעבוד בשדות כדי להימנע מן הפרידה, מה שפגע ברחל יותר מכל. חלק אחר מן החברים כלל לא ידע שהדברים נאמרו. לימים אחדים מהם התביישו בהחלטה. גם לאחר גירושה שמרה רחל על קשריה עם חלק מתושבי דגניה ואף ביקרה בה כמה פעמים. חברי דגניה שלחו את שפרה ירובסקי הדגנייתית לטפל בה תקופה מסוימת. כדי למצוא מזור למחלתה נדדה רחל בין צפת, עין גנים, ירושלים (שם התגוררה בחדר קטן בחצר בית הלנה כגן שאת גיסתה רחל כגן הכירה מהמסע המשותף לארץ באונייה רוסלאן) ו תל אביב, בה חיה את שנותיה האחרונות (בה התגורר גם אביה). היא התגוררה בדירה קטנה הסמוכה לים (כיום בתחילת רחוב בוגרשוב, בבית מספר 5א', בעלית הגג) ואת ימיה האחרונים העבירה בבית מרפא לחולי שחפת ב גדרה בצמצום רב. רחל התפרנסה מפרסום שיריה בעיתון " דבר" (התשלום נקבע לפי מספר שורות ושיריה של רחל לרוב אינם ארוכים) וקצבה חודשית מצומצמת שירשה מאביה. רוב הונו של אביה הועבר למוסדות דתיים

רחל כתבה את רוב שיריה בשש השנים האחרונות לחייה, מתוכם שירים רבים נכתבו על הציפייה שלה ליום מותה. בשנת 1927, עת שכבה במיטת חוליה בעיר, הרחק מדגניה, זכרה את ימי החסד שזכתה להם שם, שנדמו בעיניה כחלום רחוק, בשירה ואולי לא היו הדברים...:

וְאוּלַי לֹא הָיוּ הַדְּבָרִים מֵעוֹלָם,
אוּלַי
מֵעוֹלָם לֹא הִשְׁכַּמְתִּי עִם שַׁחַר לַגַּן,
לְעָבְדוֹ בְּזֵעַת-אַפַּי?
...
הוֹי, כִּנֶּרֶת שֶׁלִּי,
הֶהָיִית, אוֹ חָלַמְתִּי חֲלוֹם?

- וְאוּלַי לֹא הָיוּ הַדְּבָרִים..., תרפ"ז

בחודשים האחרונים לחייה, כשמחלתה החריפה, הועברה רחל לבית הבראה לחולי שחפת בגדרה אותו ניהל ד"ר אריה בן-גפן. שם, בזמן הקצר בו קיוותה להחלים ממחלת השחפת היא כתבה את שירה האחרון " מתי". לאחר חודשיים, כשהמחלה רק החריפה והיא חלשה ויגעה, ביקשה לשוב לתל אביב.

היא הועברה בעגלה פשוטה ופתוחה לכיוון תל אביב. יום לפני פטירתה, בעודה גוססת, רצתה להיפרד מידיד נעוריה, האיכר נקדימון אלטשולר מה מושבה רחובות, וביקשה שיובילו אותה אליו. רחל לוותה על ידי האחות וילקיס, והרופא הד"ר צבי כיתאין. אלטשולר, שהיה אז כבר בעל משפחה, יצא לראותה ופרץ בבכי. מילותיה האחרונות של רחל היו "שלום נקדימון". לימים מספר אלטשולר: "ראיתי לפני שבר אדם, כולו עצמות, ורק עיניה העצובות היו הדבר היחיד שהביע דבר מה והוכיח כי לפני ניצב אדם שעדיין חי".

רחל נפטרה מהשחפת ב- 16 באפריל 1931, בהיותה בת ארבעים, ללא כל איש שהכירה עימה, ב בית החולים הדסה שהיה ב רחוב בלפור בתל אביב, ונקברה, כפי שביקשה בשירה " אם צו הגורל...", ב בית הקברות כנרת. על קברה הפתוח הקריא זלמן שזר את שירה תמורה. על מצבתה חקוקות המילים מתוך שירה " מנגד":

פָּרֹשׂ כַּפַּיִם. רָאֹה מִנֶּגֶד שָׁמָּה - אֵין בָּא, אִישׁ וּנְבוֹ לוֹ עַל אֶרֶץ רַבָּה.

שירהּ האחרון " מֵתַי", שנמצא לאחר מותה על הכוננית בחדרה, מלמד כי לקראת סופה חשה רחל בודדה: כל שנותר לה היו רק חלומותיה, כאשר האנשים שבהם האמינה ובטחה נטשוה.

שנים עשר ילדים נולדו לאביה של רחל. ארבעה מאשתו הראשונה ושמונה מן השנייה. חלקם עלו לארץ ישראל וחלקם נותרו מחוצה לה.

אחותה, שושנה (1889 - 1975), סופרת ומוזיקאית, נפטרה ערירית ונטמנה בתל אביב. בשנת 2011 הועברו עצמותיה לצד רחל בבית הקברות של קבוצת כנרת.

אחותה, בת שבע גולדשטיין (1895 - 1946), פסנתרנית, אמה של הפסנתרנית אלה גולדשטיין. חלתה במלריה בעמק יזרעאל ונפטרה בספטמבר 1946 בתל אביב.

אחייניתה, אלה גולדשטיין (1927-1997), פסנתרנית, ילידת חרבין, בתה של בת שבע גולדשטיין. הופיעה בארץ ישראל לראשונה ב-1938, בגיל 11, ולאחר מכן ברחבי העולם השתקעה בארצות הברית בשנות ה-50 ונפטרה שם.

ההיסטוריון, ד"ר אורי מילשטיין, הוא בן אחייניתה, שרה מילשטיין.

את שיריה הראשונים כתבה רחל בנעוריה ברוסית. שירים אלו כונו "המחברת הרוסית" ותורגמו מאוחר יותר לעברית.

אחרי שנים ששהתה באירופה הגיעה רחל לארץ והחלה לכתוב שירים בשפה העברית. שירה הראשון בעברית היה "היום הלך והחשיך". השיר הוקדש ל אהרן דוד גורדון, אשר היה מאוד אהוב עליה.

עיקר שיריה פורסמו בעיתון " דבר", ואלו, שהצטיינו בפשטות הבעתם ובלשונם הקולעת, נתחבבו על הקוראים מהרגע הראשון. מספרים שחובבי שירתה, שהיו לא מעטים מבין קוראי העברית בארץ ישראל, ציפו בכליון עיניים לצאת גיליון יום שישי של "דבר".

שיריה של רחל כונסו בשלושה קבצים עיקריים:

את שני קובצי השירה הראשונים פרסמה רחל עוד בחייה; הקובץ האחרון יצא לאור לאחר מותה.
שמותיהם של קובצי שירתה, "מנגד" ו"נבו", סמליים לחייה הטראגיים. בשמות אלה מורגשת העובדה כי בחייה הקצרים לא הספיקה רחל לממש את עצמה, הן בתחום שירתה והן בתחום חייה האישיים.

בשנת 1935 כונסו כל כתביה, שכללו גם תרגומי שירה ומסות, למכלול אחד הנקרא " שירת רחל". מכלול זה כולל גם שירים אשר לא פורסמו בעבר. כריכתו תואמת את הכריכה שבחרה רחל לקבצים הראשונים - כריכה לבנה ופשוטה. עיצוב זה הפך לסימן ההיכר שלה, ונשמר בכל המהדורות הבאות.

הקובץ ספיח כולל 61 שירים.

שירים מתוך "ספיח"

השם מנגד מסמל את שאיפות חייה של רחל אשר ראתה מנגד מבלי לזכות לממשן.

שירים מתוך "מנגד"

השם נבו - כשם ההר שממנו ראה משה את הארץ המובטחת ביודעו כי לא יזכה להגיע אליה - רומז לחייה שבהם היו יעדים רבים שלא מומשו. בקובץ זה נכללים:

מעבר לקובצי שירה אלה כתבה רחל שירים רבים שבחרה לא לפרסם.

בראשית המאה ה-21 נתגלו שלושה שירים שכתבה רחל ב רוסית. שלושת השירים תורגמו מ כתב היד בידי רנה ליטוין, ופורסמו בעיתון הארץ:. על שירים אלה נאמר: "שיריה של רחל המובאים בזה נכתבו רוסית, בתחילת המאה העשרים, ואמנם ניכרת בהם השפעת השירה הרוסית בת הזמן. במיוחד בולטת השפעתה של אנה אחמטובה, אשר לימים תרגמה רחל משיריה לעברית. השפעתה של אחמטובה ניכרת בתימטיקה, בסיטואציות, במלודיה, בפשטות ובישירות - מסימני ההיכר של שירי רחל בעברית. לעיתים נראה שרחל ממש משוחחת עם שורות משיר זה או אחר של המשוררת הרוסית. [...] לפלא נשארת העובדה, כיצד עברה המשוררת בגיל בוגר יחסית מכתיבת שירה ברוסית לעברית כל-כך טבעית וצלולה".

.

"בבית ובחוץ" הוא ספרון שירי פעוטות אשר יצא לאור בשנת 1930. אלה היו שירי הילדים הראשונים שכתבה אישה בעברית ובמשך שנים רבות לא היה מוכר כחלק מיצירתה של רחל. את הספר הוציא לאור ראובן גולדברג, חבר קבוצת קדם ומוכר סדקית מתל אביב. הספר נמכר בחנותו בלבד והודפסו ממנו מאות ספורות של עותקים. לימים סיפר גולדברג כי לא ראה בספר יצירה ספרותית של ממש אלא צעצוע חינוכי לפעוטות. נראה כי גם רחל עצמה לא החשיבה יצירה זו כחלק מהקורפוס הרשמי שלה, הגם שהעניקה אותו במתנה לחבריה, לעיתים בליווי הקדשה אישית. בשנים האחרונות הספר הודפס מחדש הן תחת הכותר המקורי והן בשם "מקהלת החיות", המבוסס ברובו על הספר המקורי.

כתיבתה של רחל הושפעה מזרמים ספרותיים אחדים וממקורות קלאסיים ומודרניים בסביבתה, בהם: ה תנ"ך, ה אקמאיזם הרוסי, ה אימג'יזם הצרפתי, ספרות תנועת ההשכלה והספרות העברית החדשה, ובכלל זאת הספרות שכתבו חלוצי העלייה השנייה.

מלבד השירים שכתבה, עסקה רחל גם בתרגום. בעבודתה נכללים תרגומים משירתה של המשוררת הרוסיה אנה אחמטובה, משירי אלכסנדר פושקין, סרגיי יסנין ו פרנסיס ז'ם, תרגום מאמר על חיי הדבורים מאת מוריס מטרלינק, ביקורות ספרות, מסות בנושאי תרבות ועוד. בין כתביה נכללים גם שירים שכתבה עבור ספר מאויר לפעוטות.

מרבית שיריה נכתבו בשנותיה האחרונות, הביעו רגשות עמוקים לאור מחלתה וסבלה, והקהל אוהד אותם מאז ועד היום.

רחל נחשבת אחת המשוררות המקובלות על שוחרי השירה העברית. שירתה תופסת מקום נכבד בתרבות העברית, נלמדת דרך קבע בבתי-הספר, ומושרת רבות במפגשי שירה בציבור.

רבים משיריה הולחנו על ידי מלחינים אחדים, ובהם נעמי שמר, שהלחינה את השיר " כנרת" ("שם הרי גולן"), יהודה שרת שהלחין בין השאר את השיר " ואולי לא היו הדברים מעולם..." ואת " שי" - שירהּ היחיד שזכתה רחל לשמוע מולחן, ו יוסף טל אשר הלחין את שיריה: " בגני נטעתיך", "בלילות מקדם", "בלילות לא שנת", ו"עם שחר".

שיריה המולחנים בוצעו בידי יוצרים רבים. עם המבצעים והשירים שביצעו נמנים בין השאר:

חוה אלברשטיין ודני גרנות הקליטו אלבום שלם משיריה. במיוחד התפרסם מתוכם רק על עצמי (לחן: אלברט פיאמנטה)

הצמד שוקי ודורית (שוקי שוקי ודורית פרקש) התפרסם בשנת 1979 עם ביצועו לשירה של רחל גן נעול, ללחנו של שוקי שוקי. באלבומם הראשון שיצא בשנת 1980 ונשא את שם השיר, הופיעו ביצועיהם של הצמד לשיריה של רחל זמר וחיץ, גם הם ללחניו של שוקי שוקי, וגרסה חדשה לשיר "גן נעול" שהייתה אקוסטית ומלווה בגיטרה וחליל בלבד (בניגוד לגרסה הקודמת, שהייתה מלווה בגיטרה, תופים וכלי מיתר). הצמד הקליט את השיר פעם נוספת בשנת 1990 לאלבומו השני "תותים" בגרסה אקוסטית בליווי גיטרה וכלי מיתר ובתוספת אפקטים קלים ברקע

נורית גלרון - היה נא טוב אלי

חנן יובל - פגישה, חצי פגישה (לחן: חנן יובל)

יוסף מוסטקי - זמר נוגה (לחן: יוסף מוסטקי). גם החלונות הגבוהים ביצעו גרסה לשיר זה, ואת הגרסה שביצעו החלונות הגבוהים לשיר זה הלחין שמוליק קראוס

אחינועם ניני - עקרה ("אורי")

בעז שרעבי - הוי ארצי הורתי

אביתר בנאי - כה ציפיתי ליום והגיע

שירים שכתבו אחרים - הנה אקח

זלטה רזדולינה - האתה הוא הקץ, שפתיים נצמדות, אושר שלו

מאי אסיסקוביץ - האחרת הזאת (לחן: גל שריג)

עם המבצעים הבולטים של שירת רחל נמנית חוה אלברשטיין, אשר הוציאה בשנת 1968 את אוסף ביצועיה לשירי רחל. במסגרת האוסף נכללו השירים "רק על עצמי" (לחן: אלברט פיאמנטה), "הנה אקח" ( דרורה חבקין), "בלא ניב" (חבקין), "אשתו" ( דני גרנות), "בגני נטעתיך" ( מוני אמריליו), "יונתן" (אמריליו), "הן יצאנו בסך" ( דני ליטני), " עקרה" (חבקין), "ולו" ( מישה סגל), "אני" (ליטני), " זמר נוגה" ( יוסף מוסטקי), "אשתו" (גרסה שונה, של אלברט פיאמנטה), "כוחי הולך ודל" ( אלכס כגן), "ליד החלון" (חבקין), "בלילה בא המבשר" (ליטני), "אל ארצי" ( יהודה שרת), "כנרת (שם הרי גולן)" ( נעמי שמר), "מתי" (חבקין), "ספר שירי" (גרנות) ו"שי" (אמריליו). ב- 2003 יצא האוסף במהדורה מחודשת, בעיבודיה של אלברשטיין לכל השירים, תחת הכותרת "השנים הראשונות 2: שירי רחל".

שיריה של רחל תורגמו לשפות אחדות בידי מתרגמים שונים. זלמן שזר תרגם בשנת 1927 צרור משיריה ל יידיש. המשורר אברהם ליסין תרגם גם הוא משיריה ליידיש. כן תרגמו ליידיש משיריה אהרן צייטלין, בר פומרנץ, דב סדן ו משה בסוק.

שירים נוספים של רחל תורגמו ל אנגלית, גרמנית, צ'כית, פולנית, אספרנטו ו איטלקית. רובם הוצאו לאור על ידי תנועות הנוער הציוניות לפני מלחמת העולם השנייה. כמו כן תורגמו במועדים שונים מקבצים משיריה ללשון ה סרבו-קרואטית, ל הונגרית ול סלובקית. במהדורת מילשטיין ניתן למצוא את תרגומי שיריה להונגרית ולסלובקית בלוויית דברי הסבר נוספים. ב פרויקט בן-יהודה ניתן לקרוא את תרגום שיריה לאיטלקית. בשנת 2002 תרגם הזמר ה בסקי בניטו לרצ'ונדי את שירהּ של רחל "שי" לשפה ה בסקית, בה הוא נקרא Ni, Sahatsa bezala. לרצ'ונדי אף ביצע את השיר בשפה ה בסקית וכלל אותו באלבומו.

שטר של 20 שקלים הנושא את דיוקנה של רחל

במספר ערים בארץ נקראו רחובות על שמה.

רבים משיריה שזכו ללחן, כמו "גן נעול" "ואולי" "זמר נוגה" (התשמע קולי) ו"עקרה" (אורי), נחשבים לנכסי צאן ברזל של התרבות העברית ולחלק בלתי-נפרד מן הקלאסיקה של הזמר העברי; הם מושמעים עד היום בתחנות הרדיו ונפוצים למדי בערבי שירה בציבור (ראו גם לעיל: ביצועים).

קברה בבית הקברות כנרת, הפך לאתר עלייה לרגל של מטיילים ותלמידים.

ב-19 בפברואר 1991, הנפיק דואר ישראל (במסגרת סדרה אודות נשים מפורסמות) בול בערך של 1.30 ש"ח, ובו שלושה דיוקנאות שונים של רחל המשוררת. האמנית רות (בקמן) מלכא עיצבה את הבולים. על השובל של הבול שהוקדש לרחל המשוררת הופיע כיתוב של שורה אחת משיר שכתבה, לאמור: "הוי, כנרת שלי, ההיית, או חלמתי חלום?" [26]

ב-20 בספטמבר 2006, הוכרז מיזם להקמת בית לרחל המשוררת, בחסות אגודת הסופרים העבריים והמועצה לשימור אתרים[27].

ב-10 באפריל 2011, נבחר דימוי דיוקנה של רחל יחד עם דיוקנותיהם של לאה גולדברג, נתן אלתרמן ושאול טשרניחובסקי להופיע בשטרות החדשים של מדינת ישראל. רחל נבחרה להופיע על שטר 20 השקלים החדשים.

בשנת 2015, יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "העלמה בלובשטיין", כחלק מסדרת העברים[28]. הסרט הופק על ידי יאיר קדר, בבימויה של סיון ארבל, ובהשתתפות נורית גרץ, דנה אולמרט, יהודית רביץ, חיים באר, מיכאל גלוזמן ואחרים. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בבית גבריאל, למרגלות הכנרת, בפסטיבל דוקאביב, גליל, 2015.

בשנת 2016 נקרא בית ספר יסודי על שמה בכפר סבא.

ב-2021, במלאת 90 שנים למותה, פורסם הפרויקט המוזיקלי-ספרותי "סיפורי בדים", המציג 13 ביצועים נשיים חדשים לשיריה, בהלחנת מורי ארקין ובהפקה ועיבוד של עידן טולדנו. הזמרות המשתתפות: איה כורם, אנה שפיץ, יעל דקלבאום, יעל נחשון, מיקה שדה, מרים טוקאן, וקרן טננבאום, ולצידן חברי אנסמבל גלעד אפרת[24][29].

אברהם אפשטיין, "שירת רחל", בספרו: מקרוב ומרחוק: פרקי מסה ובקורת, ניו יורק: אוהל, תש"ד-1943, עמ' 153-158

שרה בן-ראובן, הדיאלוג בין שזר ורחל המשוררת, פסיפס, 64, סתיו תשס"ז-2006, עמ' 48-54

עמוס בר, המשוררת מכנרת - סיפורה של רחל, תל אביב, 1993

ראובן גולדברג, נופה של רחל: עשרים וחמש שנה למותה, על המשמר, דף לספרות ואמנות, ט' באייר תשט"ז, 20 באפריל 1956, עמ' 1

מיכאל גלוזמן, "שירת נשים במודרניזם: לקראת היסטוריוגרפיה פמיניסטית", בתוך אדרת לבנימין, כרך ב', (עורכת: זיוה בן-פורת), מכון פורטר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001, עמ' 118-150

בנימין חכלילי, לך ועליך (אהבת רחל ומיכאל), אסופת מכתבים בין רחל ומיכאל ברנשטיין, תל אביב 1987

יהודית כפרי, כמה הרהורים על שירי רחל, עיתון 77, 304, תשרי תשס"ו, אוקטובר 2005, עמ' 21-23

אורי מילשטיין, רחל, (שירים, מכתבים, רשימות, קורות חייה), זמורה, ביתן - מוציאים לאור, 1985, נדפס בישראל תשנ"ד, / 1994.

אורי מילשטיין, שירי רחל סוד קסמם (ביוגרפיה וכן כל השירים לרבות טיוטות ושירים היתוליים), מהדורה שישית מורחבת, תל אביב: שרידות, 1997

בן-עמי פיינגולד, ללמוד רחל, הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב, 1996

מוקי צור, כחכות רחל: קווים ביוגרפיים, רחל השירים, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011

ראובן קריץ, על שירת רחל, הוצאת פורה, המוסד החינוכי של השומר הצעיר נעמן, 1987

ראובן קריץ, שירי רחל, שירת רחל, רחל, הוצאת ספרי פורה, 2003

בלהה רובינשטיין, רחל - איפוק הרגש ו"פשטות הביטוי, בספרה: שירים ומה שביניהם: על משוררים ושירים בתוכנית הלימודים החדשה לבית הספר העל-יסודי, תל אביב: עם עובד, תשס"ג-2003, חלק ב, עמ' 93-111 - כולל פרק ביוגרפי; המשוררת על עצמה ועל שירתה; כמיהה לאהבה בצל תודעת הקץ

יוסף שה-לבן, רחל - הערות והנחיות ללימוד וקריאה, הוצאת אור עם, 1986

אילת נגב, רחל: הכינרתית, בתוך שיחות אינטימיות, תל אביב: משכל, 1995. גרסה דיגיטלית בפרויקט בן־יהודה

זיוה שמיר, רקפת: ענווה וגאווה בשירת רחל, בני ברק: הוצאת ספרא בשיתוף הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012

Kritz, Reuven. Rhetorical patterns in Rahel's poetry. Modern Hebrew Literature, no. 1 (Spring 1975), pp. 23-26

רחל המשוררת , באתר זמרשת

רחל המשוררת , באתר MusicBrainz (באנגלית)

רחל המשוררת , דף שער בספרייה הלאומית

רחל המשוררת , באתר MOOMA (בארכיון האינטרנט)

רחל המשוררת , בלקסיקון הספרות העברית החדשה

האזנה לשירי רחל, באתר זמרשת

סריקה מלאה של הספר שירת רחל באתר הספרייה הלאומית

סריקה מלאה של הספר ספיח באתר הספרייה הלאומית

סריקה מלאה של הספר מנגד באתר הספרייה הלאומית

כתבי רחל בפרויקט בן-יהודה

כתבי יד של שירי רחל באתר הספרייה הלאומית

כתבי היד של שירת רחל, באתר ארכיון מפלגת העבודה

הצצה לארכיונה של רחל המשוררת באתר מכון גנזים של אגודת הסופרים

הקלטות של שיריה באתר הארכיון

רחל, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)

מכתבי רחל המשוררת לשולמית קלוגאי ארכיון המדינה

האיר השחר, שיר המוקדש לרחל שכתב נתן אלתרמן במלאת חמישים שנה לעלייה השנייה בעקבות קטע מיומנו של זלמן שזר - האיר השחר, דבר, 31 בדצמבר 1954

דנה אולמרט, רחל המשוררת, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)

תמונת קברה בבית העלמין בכנרת באתר "טרקר"

אורי מילשטיין, רחל המשוררת: מעצבת האליטות (חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד'), אתר "אימגו", מאמר בארבעה חלקים (ספטמבר 2006 - ינואר 2007)

חלי אברהם-איתן, רחל המשוררת: דמויות תנ"כיות בשירתה, אתר "אימגו", 6 באוקטובר 2007

בני ציפר‏, התגלה מחזה קומי אבוד של רחל המשוררת, באתר וואלה‏, 19 בנובמבר 2004(הקישור אינו פעיל, 1 בנובמבר 2019)

עמוד לרחל, באתר "בננות"

רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: רחל בת מאה ועשרים, באתר nrg‏, 7 באפריל 2011

נויה שגיב, על השיר "גורל" מאת רחל

ואולי, מוזיקה של יהודה שרת

סיפורה של רחל המשוררת בסדרה "הכל אנשים", באתר הטלוויזיה החינוכית הישראלית

עמותת בית לרחל המשוררת

רוצים להקים את בית רחל - אנקדוטות על ביתה ברחוב הנביאים

שושנה ויג, היכן הבית של רחל המשוררת?, אתר "אימגו"

‏BioCast - אלף אישים באלף שניות: רחל המשוררת, באתר iCast‏, 31 במרץ 2011רפי וייכרט, משוררת האושר והתוגה הגדולה, באתר ynet, 16 באפריל 2011

שמעון שלוש, על תפישת הגורל, אתר סימניה 26 בינואר 2012

שגיאות פרמטריות ב
'סוג: פרק מהסדרה "הכל אנשים"' אינו ערך חוקי תבנית:יוטיוב רחל המשוררת, פרק מהסדרה "הכל אנשים" באתר יוטיוב

נורית גרץ, סוד הסיפור בצרפתית, שנמצא בעזבון של רחל המשוררת, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2015

צבעים, מערכי שיעור, המרכז ללימודי רוח בספרייה הלאומית

דורי מנור, 130 שנה להולדתה של רחל בלובשטיין, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2020

בבית ובחוץ, ספר שירי ילדים (1930) | יותם אחיאסף, עשרים גרוש לכל שורה של שיר, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2020 | הדר בן-יהודה, ספר הילדים שכתבה רחל המשוררת על ערש דווי, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, יולי 2018 |

סבינה מסג, העצים בחצר הירושלמית של רחל משוררת, באתר הארץ, 2 בפברואר 2021

ריטה קוגן, בְּעָבְרִי בבוגרשוב 5א, שיר לרחל בלובשטיין, באתר הארץ, 14 במאי 2021

כתבה: רחל המשוררת לחן: בת ציון ארנון, הזמרת: שירה גלעד, על הגורן פברואר 2022.

זיוה שמיר, על רחל המשוררת, באתר מב"ע - מחקרים בספרות עברית

1. ^ המשוררת רחל איננה, דבר 17 באפריל 1931, עמ' 1

2. ^ 1 התשמעי קולי:רחל המשוררת, באתר על החתום2 3 4 5

3. ^ ע"פ עדותו של אורי מילשטיין, אחיינה של רחל

4. ^ שירי רחל - סוד קסמם, הוצאת שרידות

5. ^ רוחמה אלבג, רצינו להיוולד מחדש. גרנו ברחובות, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2010

6. ^ קרני עם-עד, "בשתיקה נפרדנו", ידיעות הקיבוץ גיליון 1237, 28 בספטמבר 2010, 1 גרסה מקוצרת באתר "mynet"2 3 4 5 6

7. ^ הלך נפש בפרויקט בן-יהודה

8. אורי מילשטיין, ^ שירי רחל - סוד קסמם, שרידות, 1993, עמ' 357

9. ^ עופר אדרת, "כל שיר עצוב נראה לי כסיפור חיי", באתר הארץ, 18 באפריל 2013

10. "^ מנגד", באתר פרויקט בן-יהודה.

11. חן מלול, ^ "הַיּוֹם הָלַךְ וְהֶחְשִׁיךְ": השיר הראשון שחיברה רחל המשוררת בעברית, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 21.05.2017

12. ^ רחל (רחל בלובשטיין), תירגמה מרוסית מכתב היד רנה ליטוין, 1 שירים שנסתתרו, באתר הארץ, 19 בספטמבר 20062

13. ^ יותם אחיאסף, עשרים גרוש לכל שורה של שיר, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2020

14. ^ 1 ירושת המיליונים של האחיות ברונטה והשערורייה הספרותית של בוריס ג'ונסון, באתר ynet, 31 במאי 20212

15. ^ מוקי צור, יהודה שרת גיבור תרבות, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 70; (כיום מוכר השיר בלחנו של לוי שער משנת 1985).

# data[].attributes.attachment_link.title
רחל המשוררת - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
רחל (רעיה) בלובשטיין, בִּתם של איסר-לייב וסופיה (שרה) לבית מנדלשטאם, נולדה ב סראטוב שב רוסיה. סבה מצד אמה, הרב משה מנדלשטאם, שימש כ רב הקהילה היהודית של קייב. אביה, במקור מ פולטבה, הקפיד על קיום שמירת המסורת היהודית, על אף שנחטף בגיל 8 ל צבא האימפריה הרוסית ושירת שם 25 שנה.