# data[].attributes.headline
Сапсай Марія

# data[].attributes.subject
Сапсай Марія

# data[].attributes.body
Як зворушливо, проникає до серця, спонукає до мрій.
Ненаглядна, злюща, чудова,
Я без тебе не можу жить!

# data[].attributes.headline
Стрельников Євгеній

# data[].attributes.subject
Стрельников Євгеній

# data[].attributes.body
Мрію про таке кохання і описані відносини.
Для кохання в нас часу мало,
Для мовчання - у нас віки.

# data[].attributes.headline
Громада Віталій

# data[].attributes.subject
Громада Віталій

# data[].attributes.body
Як в унісон з часом, з моїми почуттями. Дякую, Генію!
Я… з твоїм іменем вмираю
І в твоєму імені живу

# data[].attributes.headline
Гуліда Богдана

# data[].attributes.subject
Гуліда Богдана

# data[].attributes.body
Саме такі почуття я відчуваю до своєї матусі. Дякую за влучні та пронизливі рядочки.
Україно! Ти для мене диво!
І нехай пливе за роком рік,
Буду, мамо горда і вродлива,
з тебе дивуватися повік…

# data[].attributes.headline
Максименко Станислав

# data[].attributes.subject
Максименко Станислав

# data[].attributes.body
Василю Андрійовичу, у поезії «Україно, мовчи!» мене шокували слова:
«Україно! Тебе я терпіти не можу,
Я тебе ненавиджу чуттями всіма!»
Я, чесно кажучи ,закляк, а потім несподіваний бунт:
«Я люблю тебе іншу,коли ти бунтуєш,
Коли гнівом у серці клекоче Дніпро..
Коли думаєш ти , коли бачиш і чуєш
І несеш од криниці вагоме відро!»
Ви- крутезний майстер слова!

# data[].attributes.headline
Юшачкова Ксенія

# data[].attributes.subject
Юшачкова Ксенія

# data[].attributes.body
Хочу подякувати Вам - Василю Андрійовичу- за Івася. Це про мене! Так боляче бути не такою, як усі, бо ростеш у неповній родині. Дякую Вам за щирість , чесність і любов до людей:
Поете, ти летиш у височінь!
Прекрасний помислами, вільний духом,
Спрямований думками в далечінь,
Нехай земля для тебе буде пухом!

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірш Василя Симоненка - Кривда (новела) | OnlyArt

# data[].attributes.attachment_link.description
separator headline="h2" title="Василь Симоненко - Кривда (новела)"] У Івася немає тата. Не питайте тільки чому. Лиш від матері ласку знати Довелося хлопчині цьому. Він росте, як і інші діти, І вистрибує, як усі. Любить босим прогоготіти По ранковій колючий росі. Любить квіти на луках рвати, Майструвати лука в лозі, По городу галопом промчати На обуреній,...

# data[].attributes.headline
Приходько Аліна

# data[].attributes.subject
Приходько Аліна

# data[].attributes.body
Я ковтала сльози після прочитання «Баби Онисі». Ви, Василю Андрійовичу,-великий майстер слова, вмієте так створити образ - «...На кожній її волосині морозом тріщить зима!», що це вивертає душу. Браво, майстре!!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Василь Симоненко - Баба Онися

У баби Онисі було три сини.
У баби Онисі синів нема.
На кожній її волосині
морозом тріщить зима.
Я горя на світі застав багато.
Страшнішого ж горя нема,
ніж те, коли старість мати
в домівці стрічає сама.
Немає такої біди і муки,
ніж сумно з-під сивих брів
дивитись щодня, як внуки
ростуть без своїх батьків.
За те, що ми в космос знялися,
що нині здорові й живі,
я пам'ятник бабі Онисі
воздвиг би на площі в Москві.
Щоб знали майбутні предтечі
в щасливій і гордій добі:
їх горе на утлії плечі
Онися взяла собі.
Щоб подвиг її над землею
у бронзі дзвенів віки,
щоб всі, ідучи повз неї,
знімали в пошані шапки.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вірш Василя Симоненка - Баба Онися | OnlyArt

# data[].attributes.attachment_link.description
separator headline="h2" title="Василь Симоненко - Баба Онися"] У баби Онисі було три сини. У баби Онисі синів нема. На кожній її волосині морозом тріщить зима. Я горя на світі застав багато. Страшнішого ж горя нема, ніж те, коли старість мати в домівці стрічає сама. Немає такої біди і муки, ніж сумно з-під сивих брів дивитись...

# data[].attributes.body
А я, наприклад, не погоджуюся з усіма, хто у вірші «Одурена» побачив образ тупого і плечистого парубка. Чому тупого? Це життя.Ну не сподобалася дівчина хлопцеві, так буває. А що, слід було йому нівечити своє
життя, щоб вона була задоволеною? Не розумію! Написано класно! Автор - красунчик!!!Як розуміє хлопців...

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Василь Симоненко

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Він байдуже потис їй руку
І не чув її милих докорів,
І так довго стогнали по бруку
Перестуки її підборів.
І стояв він, тупий, плечистий
І байдужий, немов колода.
І здалося - на ціле місто
Заридала вона на сходах.

06.02.1962

# data[].attributes.attachment_link.title
Одурена " Василь Симоненко

# data[].attributes.attachment_link.description
Він байдуже потис їй руку І не чув її милих докорів, І так довго стогнали по бруку Перестуки її підборів. І стояв він, тупий, плечистий І байдужий, немов колода. І здалося - на ціле місто Заридала вона на сходах. 06.02.1962

# data[].attributes.headline
Орлик Маргарита

# data[].attributes.subject
Орлик Маргарита

# data[].attributes.body
«Я прочитала любовну лірику В.Симоненка і була вражена ніжністю , чутливістю, чистотою .Особливо запали до душі слова:
І палають, ніби стиглі вишні,
Владно підкоряючи собі,
Губи неціловані і грішні,
Очі божевільно голубі...».Це просто ВАУ!!