# data[].attributes.headline
Уряд ухвалив постанову

# data[].attributes.body
Уряд ухвалив постанову «Про внесення змін до Порядку організації інклюзивного навчання у закладах загальної середньої освіти», яка спрямована на удосконалення організації інклюзивного навчання учнів з особливими освітніми потребами (ООП) у закладах загальної середньої освіти.

Покликання на Постанову: https://www.kmu.gov.ua/.../pro-vnesennia-zmin-do-poriadku...

Ця постанова набирає чинності з 1 серпня 2026 року.

# data[].attributes.headline
20 листопада — це Всесвітній день дитини, який також є новим Днем захисту дітей в Україні з 2025 року. Цей день — нагадування не лише про права дітей, а й про те, як змінюється їхній світ і потреби залежно від віку.

# data[].attributes.subject
20 листопада — це Всесвітній день дитини, який також є новим Днем захисту дітей в Україні з 2025 року. Цей день — нагадування не лише про права дітей, а й про те, як змінюється їхній світ і потреби залежно від віку.

# data[].attributes.body
👶 Немовлята (0–1 рік): Фундамент довіри
У цьому віці формується базова довіра до світу. Якщо потреби задовольняються вчасно — світ "безпечний".

Фізична безпека та комфорт: Сон, їжа, сухість, тепло.

Тактильний контакт: Обійми, носіння на руках, масаж (це стимулює розвиток мозку).

Емоційний відгук: Зоровий контакт, посмішка мами/тата, реакція на плач.

Стабільність: Передбачуваний режим дня та присутність "свого" дорослого.

🧸 Ранній вік (1–3 роки): "Я сам!"
Період дослідження світу та перших кордонів.

Автономія: Можливість пробувати робити щось самостійно (їсти, вдягатися), навіть якщо це довго і брудно.

Безпечний простір: Дім, де можна бігати, чіпати та досліджувати без постійного "не можна".

Контейнування емоцій: Допомога дорослого у проживанні істерик (дитина ще не вміє керувати емоціями сама).

Чіткі межі: Зрозумілі правила, які дають відчуття опори, а не тиску.

🎨 Дошкільнята (3–6 років): Світ гри та "Чому?"
Час соціалізації та бурхливої фантазії.

Вільна гра: Це головна робота дитини в цьому віці, через яку вона вчиться жити.

Спілкування з однолітками: Перші друзі, перші конфлікти та навички домовлятися.

Відповіді на питання: Задоволення пізнавального інтересу (період "чомучок").

Заохочення ініціативи: Підтримка ідей дитини, творчості та рольових ігор.

🎒 Молодші школярі (6–12 років): Компетентність
Дитина виходить у великий соціум, де її оцінюють.

Відчуття успішності: Важливо відчувати "я можу", "в мене виходить" (у спорті, навчанні чи хобі).

Визнання зусиль, а не лише результату: Хвалити за працю, а не тільки за оцінки.

Дружба та приналежність: Бути частиною групи, мати друзів, з якими спільні інтереси.

Підтримка та захист: Знання, що вдома завжди підтримають, навіть якщо в школі щось пішло не так.

🎧 Підлітки (12–18 років): Пошук себе
Найскладніший етап сепарації та становлення особистості.

Приватний простір: Фізичний (кімната/куток) та ментальний (секрети, гаджети).

Повага та рівність: Спілкування не "згори вниз", а як з дорослим партнером.

Довіра: Віра в те, що підліток впорається, але готовність прийти на допомогу за запитом.

Прийняття змін: Любов до дитини, яка швидко змінюється зовні й внутрішньо, навіть коли вона "колюча".

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео (24)

# data[].attributes.headline
22 жовтня -  Міжнародний день поширення інформації про заїкання (International Stuttering Awareness Day).

# data[].attributes.subject
22 жовтня -  Міжнародний день поширення інформації про заїкання (International Stuttering Awareness Day).

# data[].attributes.body
Заїкання – це розлад комунікації, який впливає на темп, ритм і плавність мовлення, що проявляється у вигляді повторів звуків, складів або слів, а також раптових зупинок під час мовлення. Воно може мати як фізіологічні, так і психологічні причини. Найчастіше заїкання виникає у дітей дошкільного віку, але іноді зберігається і в дорослому віці.

Як розпізнати заїкання

Перші ознаки можуть бути непомітними, але з часом вони стають очевиднішими. До типових проявів належать:

повторення звуків або складів («ма-ма-мама», «па-па-парта»);

раптові зупинки під час мовлення, коли дитина ніби “застрягає” на слові;

напруга в обличчі чи шиї під час спроби щось сказати;

уникання розмов — дитина або дорослий намагається менше говорити, щоб приховати труднощі;

емоційна напруга перед мовленням — страх помилитися, збентеження, сором’язливість.

Причини заїкання

Заїкання може мати комплексну природу. Найпоширеніші чинники:

1. Неврологічні або фізіологічні: порушення координації між мовним апаратом і мозком, органічні ураження нервової системи, перенесені інфекції, травми.

2. Психологічні: сильний стрес, переляк, емоційна травма, конфлікти у сім’ї або дитячому середовищі.

3. Соціально-поведінкові: надмірні вимоги до дитини, поспіх у мовленні, копіювання “некоректного” мовного стилю.

До кого звертатися: логопед чи психолог?

Вибір спеціаліста залежить від причини заїкання. У більшості випадків потрібна командна робота — логопеда, психолога (або психотерапевта) і, за потреби, невролога.

✅ Логопед допоможе, якщо:

заїкання виникло під час активного розвитку мовлення (3–6 років);

є порушення звуковимови, темпу, дихання під час мовлення;

дитина правильно мислить, але не може вимовити слова плавно;

немає вираженого страху чи психологічного опору до мовлення.

Логопедична терапія включає дихальні вправи, тренування ритму, розвиток мовного апарату, формування плавності та впевненості в мовленні.

✅ Психолог або психотерапевт потрібен, якщо:

заїкання з’явилося після сильного стресу чи психотравми;

дитина (або дорослий) відчуває сором, тривогу, страх говорити;

є інші емоційні проблеми — замкненість, плаксивість, агресивність;

логопедичні вправи не дають результату через внутрішню напругу.

Психолог допоможе знизити тривожність, навчить контролювати емоції, підвищить самооцінку. У деяких випадках ефективною є психотерапія — когнітивно-поведінкова, арт-терапія або сімейна терапія.

Найкращий підхід — комплексна допомога

Успішне подолання заїкання потребує комплексного підходу:

консультація невролога — щоб виключити органічні ураження нервової системи;

робота логопеда — формування правильної мовної навички;

психологічна підтримка — зняття страхів і напруги;

підтримка родини — спокійна атмосфера, терпіння, відсутність тиску на дитину.

Що можуть зробити батьки або вчителі/вихователі

Не перебивайте дитину, дайте їй висловитись.

Не акцентуйте увагу на помилках.

Говоріть повільно, спокійно — дитина копіює ваш темп.

Створіть спокійне емоційне середовище.

За потреби звертайтеся до фахівців одразу — чим раніше почати роботу, тим вищі шанси на успіх.

Висновок

Заїкання — це не вирок і не ознака “слабкої волі”. Це мовний розлад, яке можна ефективно коригувати за умови правильного підходу. Важливо не чекати, що воно “переросте”, а своєчасно звернутися до фахівців.

Спільна робота логопеда, психолога і родини допоможе не лише покращити мовлення, а й повернути впевненість у собі, розкрити потенціал і знайти власний голос — без страху і сорому.

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео (17)

# data[].attributes.headline
Засідання команди психолого-педагогічного супроводу дитини з ООП в ЗДО

# data[].attributes.subject
Засідання команди психолого-педагогічного супроводу дитини з ООП в ЗДО

# data[].attributes.body
https://www.instagram.com/dzherelo.centre/

https://www.facebook.com/UNICEFUkraine?locale=uk_UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Денний_догляд

# data[].attributes.attachment_link.title
Деякі питання забезпечення допоміжними засобами реабілітац… - Постанова № 1306 від 07.12.2023 - d531485-20231207

# data[].attributes.body
https://www.instagram.com/dzherelo.centre/

https://www.facebook.com/UNICEFUkraine?locale=uk_UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Супровід_під_час_інклюзивного_навчання

# data[].attributes.attachment_link.title
Соціальні_послуги

# data[].attributes.headline
Інклюзія в закладі освіти

# data[].attributes.subject
Інклюзія в закладі освіти

# data[].attributes.headline
6 березня 2025 року вперше в Україні Європейський день логопеда (Speech-Language Pathologists)!

# data[].attributes.subject
6 березня 2025 року вперше в Україні Європейський день логопеда (Speech-Language Pathologists)!

# data[].attributes.body
Європейський день логопеда або День мовленнєвої та мовної терапії було засновано у 2004 році Постійним комітетом логопедів Європейського Союзу. Основною метою цього дня є підвищення обізнаності громадськості про порушення мови та комунікації, їхній вплив на здоров'я, методи лікування та права пацієнтів. Він також спрямований на підвищення обізнаності про важливість і актуальність цієї професії в усій Європі, яка займається оцінкою, діагностикою та лікуванням проблем, пов'язаних зі спілкуванням, мовою, голосом, ковтанням і слухом.

Що таке мовна терапія? Мовна терапія – це метод, спрямований на покращення мови дитини або дорослого, здатності розпізнавати мову. Також вона покликана усунути такі проблеми, як погана артикуляція окремих звуків, заїкання, фонологічні й голосові розлади.

Хто такий Терапевт Мови та Мовлення ?  Терапевт мови та мовлення – це автономний професіонал у сфері охорони  здоров’я, що працює у мультидисциплінарній команді або самостійно.

ТММ здійснює профілактику, консультування, оцінку, формальне та неформально оцінювання, терапію, контроль терапії усього спектру розладів комунікації та ковтання в осіб усіх вікових категорій від передчасно народжених до осіб похилого віку.

# data[].attributes.headline
Що таке позиці

# data[].attributes.body
Що таке позиція школяра?

Позиція школяра — це внутрішня готовність дитини сприймати себе як учня, який виконує нові обов’язки, дотримується правил і бере активну участь у навчальному процесі. Вона включає:

1.      Позитивне ставлення до навчання. Інтерес до шкільного життя.

2.      Мотивацію до здобуття знань.

3.      Готовність виконувати певні вимоги та дотримуватися правил поведінки.

4.      Соціально - комунікативні навички.

Кроки для формування  позиції школяра

1.Позитивне ставлення до навчання

Описуйте школу як місце, де цікаво вчитися, знайомитися з новими друзями та пізнавати нове.

Грайте в "школу", де дитина буде "учнем", а ви — "вчителем". Навчайте через гру виконувати шкільні завдання (малювати, писати, слухати інструкції).

Організуйте екскурсію до школи, щоб дитина побачила класи, парти, ігрові майданчики.

2. Мотивація до навчання

Читайте разом книги, вирішуйте загадки, проводьте цікаві експерименти.

Відповідайте на запитання дитини, заохочуйте її досліджувати світ навколо.

Включайте в повсякденне життя ігри, які розвивають логіку, пам’ять, увагу.

3. Розвиток самостійності та  вміння дотримуватися правил

Навчіть дитину самостійно вдягатися, збирати речі, дотримуватися режиму дня. який відповідає шкільному (час для сну, ігор, навчання, відпочинку).

Допомагайте дитині доводити справи до кінця, наприклад, завершувати малюнок чи складати пазл.

Доручайте невеликі завдання, за які дитина буде відповідальною (наприклад, годувати рибок або поливати квіти).

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео (12)

# data[].attributes.headline
“Навички самообслуговування – це не просто зручність для дорослих, а важливий крок до емоційної зрілості дитини.”

# data[].attributes.subject
“Навички самообслуговування – це не просто зручність для дорослих, а важливий крок до емоційної зрілості дитини.”

# data[].attributes.body
Чому це важливо:

1. Формування самостійності – дитина починає віддалятися від постійної опіки дорослих.

2. Зниження тривожності – вміння самостійно впоратися з простими побутовими справами дає дитині впевненість.

3. Полегшення адаптації у школі – дитина не розгубиться в новому середовищі, якщо знає, як діяти.

Основні навички самообслуговування:

1. Одягання та перевдягання

Вдягати/знімати куртку, шапку, взуття, застібати блискавку, ґудзики, шнурки (або хоча б вміти їх зав’язувати чи попросити про допомогу).

2. Гігієна

Користуватися носовою хустинкою.

Мити руки з милом.

Правильно користуватися туалетом.

3. Харчування

Відкривати ланчбокс, пляшку з водою.

Акуратно їсти, користуватися ложкою/виделкою.

Не розкидати їжу, прибрати після себе.

4. Організація речей

Складати свої речі в портфель.

Не губити особисті речі (шапку, рукавички, олівці тощо).

Визначати, що потрібно брати до школи.

5. Уміння попросити про допомогу

Якщо щось не виходить – не боятися звернутися до вчителя або дорослого.

Що можуть зробити батьки:

Тренуйте навички вдома. Починайте заздалегідь – у формі гри чи звичних побутових справ.

Давайте час. Дайте дитині можливість спробувати самостійно, навіть якщо це повільніше або неідеально.

Підтримуйте, а не критикуйте. Важливо не сварити за помилки, а хвалити за спроби.

Пояснюйте зв’язок. Наприклад: “Якщо ти вмієш вдягатися сам – не замерзнеш на перерві”.

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки-для-відео-8-1

# data[].attributes.headline
Орієнтовні  заходи в рамках  проведення «Національного тижня безбар’єрності” в закладах освіти.

# data[].attributes.subject
Орієнтовні  заходи в рамках  проведення «Національного тижня безбар’єрності” в закладах освіти.

# data[].attributes.body
1. Класні години або тематичні уроки

Теми:

Що таке безбар’єрність?

Толерантність і різноманіття.

Доступність — право, а не привілей.

Формат: Інтерактивні бесіди, перегляд відео, обговорення реальних історій.

Перегляд презентацій   «Довідник безбар’єрності» https://www.youtube.com/watch?v=JXtRBuWRHt4 (ютуб),

2. Гра-симуляція “У чужих черевиках”

Мета: дати учням відчути, з якими бар’єрами стикаються люди з інвалідністю.

Приклади:

Проходження шкільного маршруту з зав’язаними очима (імітація порушення зору).

Зав’язування шнурків однією рукою.

Комунікація жестовою мовою чи через міміку.

Техніка вивчення жестової мови. Блог Насті Чалої    https://www.youtube.com/watch?v=kfUJIHu7D00

3. Міні-виставки або інформаційні стенди

Ідеї:

“Герої безбар’єрності” — розповіді про людей, які долають бар’єри.

“Міфи та факти про інвалідність”.

“Школа, доступна для всіх” — поради, як зробити простір зручнішим.

Перегляд мультфільму про довідник безбар'єрності https://www.youtube.com/watch?v=_qHmrzwHohQ

4. Продемонструвати короткі відео або мультфільми, які висвітлюють важливість дружби, доброти й підтримки:

Інклюзія робить світ більш яскравим https://www.youtube.com/watch?v=QXY5TyCUTlo

Мотузки. Мультфільм про дружбу https://www.youtube.com/watch?v=29nCUMEdFFs

Мультфільм "СПРАВЖНІЙ ГЕРОЙ" https://www.youtube.com/watch?v=arHB2kForCw

Мультфільм «Подарунок» https://youtu.be/3XA0bB79oGc

Їжачок (профілактика булінгу) https://www.youtube.com/watch?v=FE4_T_yv8dw)

«Піпі» (Pip – короткометражка, 4 хв) – Про цуценя, що хоче стати собакою-помічником. Тема: наполегливість, інвалідність, допомога іншим. [YouTube → Pip animated short film]

«Loop» (Pixar SparkShorts) – Дівчинка з аутизмом на прогулянці на каное.
Теми: невербальне спілкування, аутизм, розуміння.

«Out» (Pixar, 2020) – Про прийняття себе. Може бути використаний для розмови про бар’єри в ідентичності.

5. Перегляд і обговорення фільмів із старшокласниками: Теми: інвалідність, гідність, дружба, прийняття.

Освітній серіал «Люди з досвідом війни. Гідність. Взаємодія»

«1+1» (Intouchables, Франція, 2011)

https://www.youtube.com/watch?v=Y5RYD1Vixqw&list=PLC_UdmXsjq2cmhdcmKr2lQZ_TUFiawxA3
Теми: інвалідність, гідність, дружба, прийняття. Надзвичайно теплий фільм про дружбу людини з інвалідністю та його помічника.

«Чудо» (Wonder, США, 2017) https://uakino.me/filmy/genre_drama/6635-divo-chudo.html
Теми: булінг, емпатія, інклюзія, сім’я, шкільне середовище. Історія хлопчика з лицевою деформацією, який йде до звичайної школи.

«Темпл Ґрандін» (Temple Grandin, США, 2010) https://uakino.me/filmy/genre_drama/16877-templ-randn.html
Теми: аутизм, самореалізація, подолання бар’єрів.

Біографічний фільм про дівчину з аутизмом, яка стала відомим науковцем..

«Я теж» (Yo, también, Іспанія, 2009) https://kinogo.media/16535-ja-tozhe.html
Теми: права людей з інтелектуальними порушеннями, інклюзія. Художній фільм про життя та кохання молодого чоловіка з синдромом Дауна.

«Життя, а не вирок» (документальний фільм від «Суспільного»)
Теми: безбар’єрність, освіта, гідність, суспільство. Український фільм про підлітків з інвалідністю та їхній шлях до повноцінного життя.
Соціальний ролик «Людина починається з поваги» (від Мінцифри)
Влучна подача ідеї безбар’єрності в побуті. (Можна знайти на YouTube або в кампанії «Без бар’єрів»).

Проєкт «Дітям про інклюзію» (відео від UNICEF Україна)
Простими словами для підлітків.

TEDx виступи:

Сьюзан Кейн – Сила інтровертів (про сприйняття інакшості)

Саймон Сінек – Як великі лідери надихають до дії (про емпатію, довіру, командну підтримку)

Як обговорювати: Після перегляду — коротке обговорення:

Що найбільше зачепило?

Чи є у нашому оточенні подібні бар’єри?

Як ми можемо зробити середовище доступнішим?

Які почуття викликав головний герой?

Що для мене означає безбар’єрність?

При складанні порад інформацію було взято з офіційних сайтів МОН та КУ «ІРЦ» Довжанської селищної ради!

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео (9)

# data[].attributes.headline
Чек-лист психологічної готовності дитини до школи.

# data[].attributes.subject
Чек-лист психологічної готовності дитини до школи.

# data[].attributes.body
Відповідайте "так" або "ні" на кожен пункт.

1. Фізична та самостійність

Дитина самостійно одягається, взувається, користується туалетом.

Може сидіти за столом 15–20 хв, не відволікаючись.

Самостійно прибирає свої іграшки або речі.

2. Емоційна стабільність

Залишається спокійною в новому середовищі без батьків.

Переживає невдачі без істерик (може засмутитися, але швидко заспокоюється).

Уміє виражати свої почуття словами (наприклад: "я злюсь", "мені сумно").

3. Соціальні навички

Уміє грати з іншими дітьми, не конфліктуючи.

Приймає правила гри або завдання від дорослого.

Знає, як попросити допомогу або вирішити конфлікт словами.

4. Мотивація до навчання

Цікавиться літерами, цифрами, книжками.

Говорить, що хоче в школу (без страху чи сліз).

Любить «вчитися» у грі (розмальовки, завдання, лічба тощо).

5. Мовленнєвий розвиток

Будує речення з 5–6 слів і більше.

Вміє переказати казку або подію.

Вимова зрозуміла для інших (не лише для близьких).

6. Інтелектуальна готовність

Розрізняє основні кольори, форми, поняття «більше–менше», «вище–нижче».

Знає своє ім’я, прізвище, вік, ім’я батьків.

Може логічно мислити: знайти зайве серед предметів, об’єднати за ознакою.

Підрахунок результатів:

Підрахунок результатів (для 18 пунктів):

15–18 «Так» — дитина, ймовірно, готова до школи.

10–14 «Так» — готовність часткова. Варто звернути увагу на слабкі місця та потренувати їх у грі.

# data[].attributes.headline
Моя дитина іде

# data[].attributes.body
Моя дитина іде до 1-го класу !?

Часто психолог закладу дошкільної освіти каже батькам, що їх дитина не готова до шкільного навчання, на що батьки сильно дивуються, приводячи свої аргументи на кшталт «він/вона вже читає, рахує до 100 і взагалі в садочку дитині нудно». А через місяць навчання не знають, що відбувається з їхнім сином або дочкою. Дитина постійно плаче, не хоче йти до школи, а виконання домашнього завдання викликає страх та істерику  не тільки у дитини, а й у батьків.

Окрім вміння рахувати та знати букви є таке поняття, як психологічна готовність дитини до навчання у школі

На що треба звернути увагу батькам:

Психологічна готовність дитини до навчання у школи — це не лише вміння читати й рахувати. Це комплекс фізичних, емоційних, соціальних і когнітивних навичок, які дозволяють дитині адаптуватися до нового середовища, спілкуватися з учителями та однолітками, а також самостійно організовувати своє навчання.

1. Емоційна готовність

Ознаки:

Дитина може спокійно залишитися без батьків на певний час (у садочку, з бабусею, на гуртках).

Уміє справлятися з невдачами без сильних істерик або тривалого розчарування.

Може дотримуватись інструкцій і приймати правила.

2. Мотиваційна готовність

Ознаки:

Дитина проявляє інтерес до школи, говорить про бажання вчитися.

Із задоволенням бере участь у «навчальних» іграх (лічить, пише, розв’язує прості задачі).

Бажання «стати школярем» не лише через подарунки чи ранець, а через розуміння, що це новий етап життя.

3. Соціальна готовність

Ознаки:

Уміє грати з однолітками, домовлятись, ділитись, чекати своєї черги.

Здатна виконувати прохання дорослих, не перебиває, коли говорять інші.

Уміє вирішувати прості конфлікти або звернутися за допомогою до дорослого.

4. Вольова готовність

Ознаки:

Може довести розпочату справу до кінця, навіть якщо не одразу виходить без криків.

Уміє зосередитися на завданні хоча б 10–15 хвилин.

Дотримується режиму (прокидання, прийом їжі, відпочинок).

5. Інтелектуальна (когнітивна) готовність

Ознаки:

Має базові уявлення про кольори, форми, числа, просторові поняття (вище-нижче, ліворуч-праворуч).

Уміє слухати казку чи розповідь і переказати її.

Вміє логічно мислити: знайти зайвий предмет, об’єднати об’єкти за ознакою, пояснити причини явищ.

6. Мовленнєва готовність

Ознаки:

Говорить чітко, зрозуміло, будує фрази з кількох слів.

Уміє підтримати розмову, відповідає на запитання, ставить свої.

Розуміє звернене мовлення.

Що Ви, як батьки, які хочуть, щоб дитина почувалася б щасливою, впевненою та успішною  можете зробити:

Спостерігайте: грайте з дитиною, спілкуйтесь, звертайте увагу на її реакції.

Не квапте: якщо ви бачите, що дитина емоційно або соціально не готова, краще дати їй час дозріти.

Консультуйтесь: дитячий психолог може провести діагностику шкільної готовності та дати конкретні рекомендації.

# data[].attributes.headline
Мовленнєва готовність 

# data[].attributes.body
Мовленнєва готовність дитини до школи — ключовий аспект успішного навчання. Вона включає правильну вимову, розвинений словниковий запас, граматичну правильність та вміння зв’язно та послідовно висловлювати думки.

Ось практичні поради для батьків, які допоможуть підготувати дитину до першого класу:

1. Розвивайте мовлення через щоденне спілкування

Говоріть з дитиною спокійно та чітко, будьте для неї прикладом правильного мовлення.

Слухайте уважно, не перебиваючи, щоб дитина почувалася впевненою у своїх висловлюваннях.

Обговорюйте події дня, запитуйте про враження, почуття, спонукайте до розповідей.

2. Читайте разом щодня

Читання книжок розширює словниковий запас і розвиває уяву.

Розучуйте скоромовки та вірші, це покращує дикцію та пам’ять.

Переказуйте прочитане, щоб тренувати зв’язне мовлення.

3. Розвивайте фонематичний слух та граматику

Грайте у мовні ігри, наприклад, «Що зайве?», «Назви лагідно», «Один — багато».

Вправляйтеся у вживанні прикметників, дієслів, синонімів та антонімів.

Навчайте дитину утворювати множину, вживати прийменники та узгоджувати слова в реченні.

4. Працюйте над зв’язним мовленням

Переказуйте казки та історії, розвиваючи послідовність мислення.

Складайте разом описи предметів або подій, використовуючи повні речення.

Грайте у гру «Продовжи речення», щоб стимулювати креативність.

5. Розвивайте дрібну моторику

Малюйте, ліпіть з пластиліну, вирізайте, це сприяє розвитку мовлення через активізацію моторних центрів мозку.

Грайте в настільні ігри та головоломки, що також покращують концентрацію та логічне мислення.

6. Зверніться до фахівця за потреби

Якщо дитина має труднощі з вимовою або побудовою речень, консультація логопеда буде корисною.

Фахівець допоможе виявити та скоригувати можливі мовленнєві порушення.

Пам’ятайте, що кожна дитина унікальна і розвивається у своєму темпі. Головне — створити підтримувальне середовище, де дитина почуватиметься впевнено та буде заохочена до пізнання нового

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео (7)

# data[].attributes.headline
Оцінювання навчальних досягнень учнів з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.subject
Оцінювання навчальних досягнень учнів з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.title
ЗУСТРІЧ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ПОЧАТКОВИХ КЛАСІВ З ФАХІВЦЯМИ ІНКЛЮЗИВНО-РЕСУРСНОГО ЦЕНТРУ МІСТА МУКАЧЕВА – Педагогічний факультет

# data[].attributes.headline
Якщо ви спостерігаєте 

# data[].attributes.body
Якщо ви спостерігаєте у вашої дитини рухові труднощі, які обмежують їхню можливість самостійно пересуватися, рухатися, гратися із друзями, у такому випадку звернутися до фізичного терапевта (ФТ) може бути правильним рішенням для досягнення дитиною її цілей.

Фізичний терапевт може допомогти вашій дитині:

·       при порушеннях рівноваги та координації рухів, що може негативно впливати на повсякденну діяльність;

·       при порушеннях постави (якщо ви помітили несиметричність частин тіла або якщо вже є наявні захворювання – теж варто провести огляд і визначитися із необхідними втручаннями);

·       із розвитком рухових навичок відповідно її віку (дитина не сидить самостійно, не ходить, не стрибає тощо);

·       може надати поради щодо використання допоміжного пристрою для стояння та/або ходьби, адаптивного сидіння тощо;

·       фізичний терапевт також працює з дітьми з церебральним паралічем, аутизмом, синдромом Дауна тощо, та може допомогти цим дітям із фізичними або руховими складнощами.

Важливою складовою процесу втручання є активність та залученість  батьків/опікунів дитини, оскільки для досягнення довготривалого результату чимало активностей потрібно буде виконувати з дитиною у домашніх умовах.

# data[].attributes.attachment_link.title
Обкладинки для відео

# data[].attributes.headline
Ознаки, що вказують на необхідність консультації логопеда.

# data[].attributes.subject
Ознаки, що вказують на необхідність консультації логопеда.

# data[].attributes.body
Слово "логопед" часто асоціюють з поганою вимовою звуку "р", або з проблемами мовлення у дитини старше п’яти років. Насправді мовленнєвому розвитку дитини важливо приділити увагу ще на ранньому етапі.

На що слід звернути увагу батькам?

До 2 років:

·       відсутність лепету або гуління у немовляти;

·       дитина не реагує на своє ім'я, не розуміє зверненого мовлення;

·       дуже обмежений словниковий запас (менше ніж 10 слів після 1,5 року).

У 2–3 роки:

·       відсутність простих слів або складових слів ("мама", "дай");

·       дитина не складає двослівних фраз ("йдемо гуляти");

·       у дитини недостатнє розуміння мовлення дорослих;

·       відсутність спроб повторювати слова.

У 3–4 роки:

·       нерозбірливе мовлення, незрозуміле навіть близьким людям;

·       спотворення або пропускання звуків;

·       дитина не вміє будувати прості речення;

·       плутанина у використанні займенників ("я" замість "ти").

У віці 4-6 років:

·       неправильна вимова звуків ("р", "л", шиплячі та свистячі звуки);

·       труднощі з граматикою (невірне вживання відмінків, неправильне узгодження слів);

·       затинання, заїкання, труднощі з плавністю мовлення.

На жаль, перелічені проблеми не зникають самостійно, вони лише прогресують. Результатом занадто довгого очікування або небажання звертатись до спеціаліста можуть бути проблеми у навчанні, а також складнощі із соціалізацією дитини.

# data[].attributes.headline
Дитяча та підліткова агресія

# data[].attributes.subject
Дитяча та підліткова агресія

# data[].attributes.headline
Модифікація освітньої 

# data[].attributes.body
Модифікація освітньої програми особи з ООП

# data[].attributes.attachment_link.title
Модифікація освітньої програми нова

# data[].attributes.headline
Розмова з дітьми про а

# data[].attributes.body
Розмова з дітьми про аутизм

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмова з дітьми про аутизм

# data[].attributes.headline
УД в освіті інфографік

# data[].attributes.body
УД в освіті інфографіка

# data[].attributes.attachment_link.title
УД в освіті інфографіка

# data[].attributes.headline
Універсальний дизайн в

# data[].attributes.body
Універсальний дизайн в освіті

# data[].attributes.attachment_link.title
Універсальний дизайн  в освіті

# data[].attributes.headline
МЕТОДИЧНІ РЕКО

# data[].attributes.body
МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ

ЩОДО ВИЗНАЧЕННЯ ОСВІТНІХ

ТРУДНОЩІВ ТА РІВНІВ ПІДТРИМКИ

У ДІТЕЙ РАННЬОГО ТА ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ

# data[].attributes.attachment_link.title
Рівні підтримки діти

# data[].attributes.headline
Рівні підтримк

# data[].attributes.body
Рівні підтримки
дітей з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.title
Рівні підтримки н

# data[].attributes.headline
Адаптації навч

# data[].attributes.body
Адаптації навчальних матеріалів для дітей з  ООП на уроці  в інклюзивному класі

# data[].attributes.attachment_link.title
Адаптації навчальних матеріалів для дітей з  ООП на уроці  в інклюзивному класі

# data[].attributes.headline
МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ

# data[].attributes.body
МЕТОДИЧНІ РЕКОМЕНДАЦІЇ ДЛЯ ЗАКЛАДІВ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ ЩОДО ВИЗНАЧЕННЯ ОСВІТНІХ ТРУДНОЩІВ І РІВНЯ ПІДТРИМКИ В ОСВІТНЬОМУ ПРОЦЕСІ ЗАКЛАДІВ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ

# data[].attributes.attachment_link.title
Перший рівень підтримки. Школа. Метод рекомендації

# data[].attributes.headline
Інклюзія, породжена війною

# data[].attributes.subject
Інклюзія, породжена війною

# data[].attributes.body
Інклюзія під час війни стикається з новими викликами, про які й не знають в багатьох країнах. Учителям невдовзі доведеться навчати дітей, які через поранення мають особливі освітні потреби. Таку саму специфіку деякі учні мають через ПТСР (наприклад, не здатні розмовляти через психологічну травму). А ще педагоги будуть змушені шукати підхід до тих дітей з ООП, стан яких значно погіршився через бойові дії. Як же це зробити?

Саме цим проблемам присвятили засідання секторальної робочої групи «Освіта та наука» при МОН, що відбулося 14 квітня 2022 року (за участю 145 представників міжнародних партнерських організацій).

Проблема №1: травми війни

Психіка людини захищається від страшної правди. Тож більшість із нас, коли чує, що діти поранені (а станом на 6 травня, це 408 хлопчиків та дівчат), уявляє собі рани, які врешті-решт загоюються. Утім, деякі залишають незворотні наслідки. Як це не жахливо, внаслідок збройної агресії рф, через обстріли та вибухи, українські діти втрачають руки, ноги, зір, слух.

За офіційними даними МОЗ станом на 16 квітня, 174 дитини проходять тривале лікування в закладах охорони здоров’я, бо зазнали значних ушкоджень, а 12 дітей втратили кінцівки. І це за трохи більше, ніж за півтора місяця війни! Доки лікарі займаються їхньою реабілітацією, а маленькі пацієнти та рідні звикають жити з цим, освітяни вже думають наперед. Про той час, коли до класів прийдуть діти з особливими освітніми потребами, які виникли через війну. Адже до цих школярів потрібний зовсім новий підхід, бо їхній життєвий досвід зазвичай страшніший, ніж у дорослих. Навіть учителі, які працюють в інклюзивних школах, поки що не знають, як навчати та виховувати таких дітей. Враховуючи території під окупацією, де тривають бойові дії, точна кількість постраждалих дітей ще невідома.

Проблема №2: поранені душі

Війна калічить не лише тіла, але й душі. У поранених дітей — ще й психологічні рани. Серед маленьких пацієнтів Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ» семирічна дівчинка, яка має тяжкі травми ніг і у якої на очах вбили маму. Інша семирічна дитина з такими ж пораненнями була серед тих, хто намагався евакуюватися з Ірпеня і кого окупанти розстрілювали з мінометів. А чотирнадцятирічного хлопчика розстрілювали разом з чоловіками, залишили серед трупів, бо думали, що помер. Страшно уявити собі: в них вже ніколи не буде дитинства, на яке вони заслуговують.

А серед тих дітей, які не постраждали фізично, є такі прояви посттравматичного стресового розладу, що це — справа не лише психологів. Скажімо, так званий мутизм — дитина, яка раніше розмовляла, більше не здатна на це після психологічної травми, при тому що немає жодних тілесних перешкод до цього. Такий стан може тривати місяцями та роками, тож учителям доведеться працювати з учнями, які не розмовляють. І попередній досвід може бути оманливим. Скажімо, до дітей з мутизмом не варто звертатися з прямими запитаннями, провокувати говорити, просити завершити речення, як це зазвичай роблять із дітьми з мовленнєвими вадами. Хоча це здається природним. Така увага зазвичай збільшує тривогу, змушує ще більше закриватися.

А проблем може бути чимало. Постійне очікування поганого, роздратованість, напади агресії, надмірний переляк від раптових подразників (стук, грюкіт), емоційна відстороненість, зниження інтересу до життя (і тим паче до навчання), психосоматичні прояви (головні болі, у животі), апатія, хронічна втома, навіть ризик спроб самогубств та саморуйнівної поведінки. В учнів різко може погіршитися пам’ять, концентрація уваги, а впевненість у власних силах впасти настільки, що дитина не береться виконувати навіть звичні завдання.

Проблема №3: психологічний тягар для дітей з ООП

Як розповідає експерт директорату з дошкільної, шкільної, позашкільної та інклюзивної освіти Ольга Набоченко, з тими учнями інклюзивних класів, з якими вдавалося добре комунікувати та ефективно їх навчати, теж нині все не так просто. Наприклад, кожна дитина з розладом аутистичного спектру страждає від змін у заведеному порядку дій, розкладі, перестановок меблів вдома чи у школі. Уявіть собі, що вона відчуває, якщо стає переселенцем! Небезпека довкола, незрозуміла для неї дорога, нова місцина, нові люди та кімнати… Втрачається базове відчуття безпеки. Це здатне шокувати дитину з аутизмом, призвести до емоційних зривів чи нападів агресії.

Загострення під час війни розвиваються й у дітей з багатьма іншими діагнозами.

Крім того, з початку російської військової агресії постраждало(за даними на 23 квітня) 25 закладів спеціальної освіти, а через бойові дії призупинено навчальний процес у 23 таких школах. 290 закладів спеціальної освіти працюють дистанційно.

Є також низка технічних проблем. Діти з ООП нерідко втікали з батьками від бойових дій, збираючи речі похапцем, тож втрачали інвалідні візки, пристрої, книжки зі шрифтом Брайля, інші індивідуальні засоби навчання. Тож потрібні кошти, щоб придбати їх для роботи з вимушено переселеними дітьми з ООП. Загалом таких хлопчиків та дівчат 498.

Що чекає на вчителів?

За словами експерта директорату МОН з дошкільної, шкільної, позашкільної та інклюзивної освіти Оксани Савицької, за матеріалами нині звертаються до країн з досвідом бойових дій, але й там жахає важкість травмування дітей. Досвід доводиться трансформувати, бо війна в Україні, на жаль, унікальна.

Як же допомагатимуть вчителям? Розробляють онлайн курси для навчання педагогів та шкільних психологів щодо «нової інклюзії». Планується забезпечити вчителів методичними матеріалами, необхідним інструментарієм, чіткими алгоритмами реагування, якщо виникає потреба у кризовій підтримці. Для того, щоб учителі мали сили на таке навантаження, хочуть також створити систему психологічної підтримки педагогів.

Попереду у вчителів та шкільних психологів також просвітницька робота з батьками: доведеться інформувати про психологічну травму, посттравматичний стрес. Бо, на жаль, багато родин вважають зміни у поведінці дітей тимчасовими: «само мине», «щось дитина злякалася і така з того часу».

Окремо групу вчителів підготують до роботи в ексклюзивних класах/групах з дітьми з ООП, спричиненими психологічною травмою.

До значно більш тісної співпраці планують залучити 4 тис. спеціалістів інклюзивно-ресурсних центрів. Їх навчать діагностувати специфічні ООП, викликані війною, та залучать опікуватися навчанням таких дітей.

Також вже займаються окремими питаннями дистанційного навчання дітей з ООП. Наприклад, 21 квітня 2022 року відбувся семінар «Цифрова інклюзія в Україні: використання мобільних додатків для осіб зі спектром аутизму та досвідом комплексної реабілітації».

Поради від колег з інших країн

У дослідженні «Турботливе навчання» Вілле Ваклін (2016) дітей з ООП внаслідок бойових дій в Уганді.

Діти з ООП внаслідок війни потребують більшої делікатності. У порівнянні з тими, хто має певні фізичні особливості з дитинства, в них може не бути самоідентифікації себе як, приміром, людини на інвалідному візку. Тож необережне слово однокласників може травмувати. Профілактикою цього має бути роз’яснювальна робота з однолітками та їхніми батьками.

Діти, які були поранені, зазнали жахів війни викликають значно більше бажання пожаліти, ніж інші діти з ООП. Але сприйняття себе як жертви — не те, чого хочуть такі учні. Акцент варто робити на тому, що вони — ті, хто вижили, вийшли переможцями з ситуації. Навіть оповідання для таких дітей мають назви на кшталт «Герої теж плачуть».

Якщо діти з ООП через психотравму не можуть працювати на уроках, треба дати змогу індивідуально та за бажанням говорити про почуття, думки, які заважають займатися.

Надважливим є почуття безпеки. Його створюють та дають відчуття керованості щоденні однакові рутини, які робляться спільно з вчителями (ранкове коло, спільний обід, спільне декорування кабінетів тощо).

Існує феномен посттравматичного зростання: такі діти по суті є психологічно старшими за однолітків. У них вивільняються ресурси, які дають змогу активно розвиватися. Це дає надію, що, з допомогою вчителів, такі учні ще зможуть проявити себе та повернутися до більш-менш безнапасного життя.

Матеріали для вчителів, які є вже доступні, ви зможете знайти на цій сторінці: https://osvitoria.media/experience/inklyuziya-porodzhena-vijnoyu/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зображення: depositphotos.com

Інклюзія під час війни стикається з новими викликами, про які й не знають в багатьох країнах. Учителям невдовзі доведеться навчати дітей, які через поранення мають особливі освітні потреби. Таку саму специфіку деякі учні мають через ПТСР (наприклад, не здатні розмовляти через психологічну травму). А ще педагоги будуть змушені шукати підхід до тих дітей з ООП, стан яких значно погіршився через бойові дії. Як же це зробити?

Саме цим проблемам присвятили засідання секторальної робочої групи "Освіта та наука" при МОН, що відбулося 14 квітня 2022 року (за участю 145 представників міжнародних партнерських організацій).

Психіка людини захищається від страшної правди. Тож більшість із нас, коли чує, що діти поранені (а станом на 6 травня, це 408 хлопчиків та дівчат), уявляє собі рани, які врешті-решт загоюються. Утім, деякі залишають незворотні наслідки. Як це не жахливо, внаслідок збройної агресії рф, через обстріли та вибухи, українські діти втрачають руки, ноги, зір, слух.

За офіційними даними МОЗ станом на 16 квітня, 174 дитини проходять тривале лікування в закладах охорони здоров'я, бо зазнали значних ушкоджень, а 12 дітей втратили кінцівки. І це за трохи більше, ніж за півтора місяця війни! Доки лікарі займаються їхньою реабілітацією, а маленькі пацієнти та рідні звикають жити з цим, освітяни вже думають наперед. Про той час, коли до класів прийдуть діти з особливими освітніми потребами, які виникли через війну. Адже до цих школярів потрібний зовсім новий підхід, бо їхній життєвий досвід зазвичай страшніший, ніж у дорослих. Навіть учителі, які працюють в інклюзивних школах, поки що не знають, як навчати та виховувати таких дітей. Враховуючи території під окупацією, де тривають бойові дії, точна кількість постраждалих дітей ще невідома.

Війна калічить не лише тіла, але й душі. У поранених дітей - ще й психологічні рани. Серед маленьких пацієнтів Національної дитячої спеціалізованої лікарні "ОХМАТДИТ" семирічна дівчинка, яка має тяжкі травми ніг і у якої на очах вбили маму. Інша семирічна дитина з такими ж пораненнями була серед тих, хто намагався евакуюватися з Ірпеня і кого окупанти розстрілювали з мінометів. А чотирнадцятирічного хлопчика розстрілювали разом з чоловіками, залишили серед трупів, бо думали, що помер. Страшно уявити собі: в них вже ніколи не буде дитинства, на яке вони заслуговують.

А серед тих дітей, які не постраждали фізично, є такі прояви посттравматичного стресового розладу, що це - справа не лише психологів. Скажімо, так званий мутизм - дитина, яка раніше розмовляла, більше не здатна на це після психологічної травми, при тому що немає жодних тілесних перешкод до цього. Такий стан може тривати місяцями та роками, тож учителям доведеться працювати з учнями, які не розмовляють. І попередній досвід може бути оманливим. Скажімо, до дітей з мутизмом не варто звертатися з прямими запитаннями, провокувати говорити, просити завершити речення, як це зазвичай роблять із дітьми з мовленнєвими вадами. Хоча це здається природним. Така увага зазвичай збільшує тривогу, змушує ще більше закриватися.

А проблем може бути чимало. Постійне очікування поганого, роздратованість, напади агресії, надмірний переляк від раптових подразників (стук, грюкіт), емоційна відстороненість, зниження інтересу до життя (і тим паче до навчання), психосоматичні прояви (головні болі, у животі), апатія, хронічна втома, навіть ризик спроб самогубств та саморуйнівної поведінки. В учнів різко може погіршитися пам'ять, концентрація уваги, а впевненість у власних силах впасти настільки, що дитина не береться виконувати навіть звичні завдання.

Як розповідає експерт директорату з дошкільної, шкільної, позашкільної та інклюзивної освіти Ольга Набоченко, з тими учнями інклюзивних класів, з якими вдавалося добре комунікувати та ефективно їх навчати, теж нині все не так просто. Наприклад, кожна дитина з розладом аутистичного спектру страждає від змін у заведеному порядку дій, розкладі, перестановок меблів вдома чи у школі. Уявіть собі, що вона відчуває, якщо стає переселенцем! Небезпека довкола, незрозуміла для неї дорога, нова місцина, нові люди та кімнати... Втрачається базове відчуття безпеки. Це здатне шокувати дитину з аутизмом, призвести до емоційних зривів чи нападів агресії.

Загострення під час війни розвиваються й у дітей з багатьма іншими діагнозами.

Крім того, з початку російської військової агресії постраждало(за даними на 23 квітня) 25 закладів спеціальної освіти, а через бойові дії призупинено навчальний процес у 23 таких школах. 290 закладів спеціальної освіти працюють дистанційно.

Є також низка технічних проблем. Діти з ООП нерідко втікали з батьками від бойових дій, збираючи речі похапцем, тож втрачали інвалідні візки, пристрої, книжки зі шрифтом Брайля, інші індивідуальні засоби навчання. Тож потрібні кошти, щоб придбати їх для роботи з вимушено переселеними дітьми з ООП. Загалом таких хлопчиків та дівчат 498.

За словами експерта директорату МОН з дошкільної, шкільної, позашкільної та інклюзивної освіти Оксани Савицької, за матеріалами нині звертаються до країн з досвідом бойових дій, але й там жахає важкість травмування дітей. Досвід доводиться трансформувати, бо війна в Україні, на жаль, унікальна.

Як же допомагатимуть вчителям? Розробляють онлайн курси для навчання педагогів та шкільних психологів щодо "нової інклюзії". Планується забезпечити вчителів методичними матеріалами, необхідним інструментарієм, чіткими алгоритмами реагування, якщо виникає потреба у кризовій підтримці. Для того, щоб учителі мали сили на таке навантаження, хочуть також створити систему психологічної підтримки педагогів.

Попереду у вчителів та шкільних психологів також просвітницька робота з батьками: доведеться інформувати про психологічну травму, посттравматичний стрес. Бо, на жаль, багато родин вважають зміни у поведінці дітей тимчасовими: "само мине", "щось дитина злякалася і така з того часу".

Окремо групу вчителів підготують до роботи в ексклюзивних класах/групах з дітьми з ООП, спричиненими психологічною травмою.

До значно більш тісної співпраці планують залучити 4 тис. спеціалістів інклюзивно-ресурсних центрів. Їх навчать діагностувати специфічні ООП, викликані війною, та залучать опікуватися навчанням таких дітей.

Також вже займаються окремими питаннями дистанційного навчання дітей з ООП. Наприклад, 21 квітня 2022 року відбувся семінар "Цифрова інклюзія в Україні: використання мобільних додатків для осіб зі спектром аутизму та досвідом комплексної реабілітації".

У дослідженні "Турботливе навчання" Вілле Ваклін (2016) дітей з ООП внаслідок бойових дій в Уганді.

Діти з ООП внаслідок війни потребують більшої делікатності. У порівнянні з тими, хто має певні фізичні особливості з дитинства, в них може не бути самоідентифікації себе як, приміром, людини на інвалідному візку. Тож необережне слово однокласників може травмувати. Профілактикою цього має бути роз'яснювальна робота з однолітками та їхніми батьками.

Діти, які були поранені, зазнали жахів війни викликають значно більше бажання пожаліти, ніж інші діти з ООП. Але сприйняття себе як жертви - не те, чого хочуть такі учні. Акцент варто робити на тому, що вони - ті, хто вижили, вийшли переможцями з ситуації. Навіть оповідання для таких дітей мають назви на кшталт "Герої теж плачуть".

Якщо діти з ООП через психотравму не можуть працювати на уроках, треба дати змогу індивідуально та за бажанням говорити про почуття, думки, які заважають займатися.

Надважливим є почуття безпеки. Його створюють та дають відчуття керованості щоденні однакові рутини, які робляться спільно з вчителями (ранкове коло, спільний обід, спільне декорування кабінетів тощо).

Існує феномен посттравматичного зростання: такі діти по суті є психологічно старшими за однолітків. У них вивільняються ресурси, які дають змогу активно розвиватися. Це дає надію, що, з допомогою вчителів, такі учні ще зможуть проявити себе та повернутися до більш-менш безнапасного життя.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Інклюзія, породжена війною

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріали для вчителя. Навчання з інклюзії для вчителів. Особливі освітні потреби через психологічну травму.

# data[].attributes.headline
ТРУДНОЩІ ДОВІЛЬНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ПОВЕДІНКИ І ПОРУШЕННЯ МОТИВАЦІЇ У ДІТЕЙ З РАС

# data[].attributes.subject
ТРУДНОЩІ ДОВІЛЬНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ПОВЕДІНКИ І ПОРУШЕННЯ МОТИВАЦІЇ У ДІТЕЙ З РАС

# data[].attributes.headline
Дихальні вправи для дітей

# data[].attributes.subject
Дихальні вправи для дітей

# data[].attributes.body
Дихальна гімнастика  відіграє важливу роль в оздоровленні організму, тому дошкільників обов’язково потрібно навчати дихати правильно. Але як правильно? Вдих повинен проводитися через ніс, а видих через рот. При вдиху стежити, щоб плечі не підіймалися, а під час видиху плавно видихати повітря, щоб щоки не роздувалися. Аби вдих був поглибленим, дітям пропонують конкретне й зрозуміле завдання — «понюхати квітку». Для цього під час вдиху їм слід припідняти голову, випрямити шию.

Користь дихальної гімнастики:Дихальні вправи сприяють насиченню киснем кожної клітинки організму. Уміння керувати диханням сприяє вмінню керувати собою. Крім того, правильне дихання стимулює роботу серця, головного мозку і нервової системи, позбавляє людину від багатьох хвороб, покращує травлення (перш ніж їжа переварена і засвоєна, вона повинна поглинути кисень з крові і окислитися). Дихальна гімнастика розвиває ще недосконалу дихальну систему дитини, зміцнює захисні сили організму і має ряд переваг.А щоб така гімнастика стала ще й цікавою для малечі, пропоную з нескладного побутового матеріалу, який знайдеться в кожному домі, виготовити незвичайні посібники. Ви і ваші діти отримають не лише користь, а й веселу гру!

Рекомендації з проведення дихальної гімнастики:Усі вправи на дихання потрібно починати з видиху. Дихання має бути спокійним, безшумним, плавним. Таке дихання називають реберно-діафрагматичним. Залежно від характеру, від складності, дихальні вправи виконуються протягом трьох-п’яти хвилин. Під час виконання таких вправ діти мають перебувати в спокійному стані, не напружуватись. Заняття слід проводити в провітреній кімнаті. Не рекомендується працювати над вправами після прийняття їжі. Для отримання позитивного результату дихальні вправи проводяться щодня, із поступовим збільшенням рахунку для вдиху і видиху.

Комплекс 1.
Вдих через ніс — видихання через рот.
Вдих і видих через ніс.
Грудний та черевний тип дихання (у положенні стоячи,
руки на поясі).
Змішаний тип дихання в положенні стоячи та лежачи.
Дихання при рухах руками в сторони, вгору, вперед,
назад.
Дихання при напівприсідах і повних присіданнях.
Дихання під час ходьби (кількість кроків 3-3;4-4;2-2;) видих
подовжений, ніж вдихання.
Грудне дихання (у положенні стоячи, сидячи, лежачи).
Черевний (діафрагмальний) тип дихання в положенні
стоячи.
Змішаний тип дихання (повний) у положенні стоячи,
сидячи, лежачи.
Дихання при різних рухах руками (в сторони, вгору, за
голову та інше).
Дихання в напівприсідах, у присідах, випадах та
поворотах тулуба.
Дихання при нахилах тулуба вперед, назад, в сторону.

Дихання під час ходьби в різних варіантах
2 кроки - вдих - 2 кроки - видих, 3:3;4 : 4; 5 : 5. Теж з більш подовженим видихом - 2 : 3; 3 : 4; 4:5.Дихання при переході з бігу на ходьбу.
Ритмічне дихання через ніс (30-60 сек., частота дихання звичайна).
Ритмічне дихання через ніс з підрахунком кількості вдихів та видихів за сигналами (15-30-60 сек.)
Ритмічне дихання через одну ніздрю (другу закрити рукою, 30-60 сек., поперемінно 3-4 рази).
Черевне дихання. Грудна клітка нерухома, під час вдиху нижню частину живота вигнути вперед, під час видиху передню стінку живота енергійно втягнути. Повторити 4-6-8 разів.
Для перевірки дихальних рухів одну руку накладають на грудину, другу на живіт.
Грудне дихання. Передня стінка живота нерухома, під час вдиху максимально розширюють грудну клітку. Під час видиху її енергійно стискають. Повторити 4-6-8 разів.
Дихати через ніс. Для перевірки правильності дихальних рухів долоні накладають на грудну клітку з обох сторін.
Повне дихання, під час видихання розширять грудну клітку і випинають живіт. Видих починається з енергійного втискування живота з подальшим стискуванням грудної клітки, повторити 4-6-8 разів.
Дихати через ніс. Для перевірки дихальних рухів одну руку накладають на грудину, іншу на живіт.
Рівномірне носове дихання в поєднанні з повільною ходьбою.
Імітація виконується в положеннях сидячи або лежачи. Видих подовжений ніж вдихання. Вдих і видих виконувати на обумовлену кількість кроків, (вправу виконувати 60 120-180 сек.)
Вправи (ігри) дихальної гімнастики для дітей дошкільного віку:

1.«Король вітрів»Мета:  формувати в  дітей   валеологічні  знання, тренувати навички правильного носового дихання, зміцнювати м’язи обличчя.Матеріал: паперові вертушки або кольорові кульки на нитці. Хід: Ведучий розповідає: «Зібралися якось вітри зусібіч світу й засперечалися, хто з них найдужчий. Далі влаштували змагання: який же вітер з-поміж них дме найсильніше?» Діти по двоє дмуть на вертушку (перемагає той, чия вертушка довше крутиться; або той, чия підвішена на нитці кулька підлетить найвище (три спроби).

2. «Вітерець »Мета:  тренувати навички правильного носового дихання, зміцнювати м’язи обличчя.Матеріал: Цей  посібник  виготовлений із пластикової пляшки  або кульочка, різнокольорового  паперу, пінопласту, трубочки  для  коктейлю.Хід: Діти дмуть через коктейльну трубочку у пластикову пляшечку  , піднімаючи кульки пінопласту, утворюючи «вітер».

3.«Завбачливі хом’ячки»Мета: формувати  в  дітей  основи  елементарних  знань   про   роботу   органів   дихання людини, вчити носового дихання та координації рухів.Матеріал: два стільці, аркуші паперу, 4-5 фантів («зернин»).Хід : Ведучий розповідає дітям, що хом’ячки зберігають запаси їжі між щічок. Пропонує малим стати хом’ячками й перенести через «болото» «зернини». Кожен учасник гри бере в руку фант («зернину»), надимає щоки й рухається від стільця до стільця (долає «болото») по розкладених на підлозі аркушах паперу («купинах»). Залишивши фант на стільці, плескає себе по щоках, видихаючи повітря, й по “купинах” повертається назад.

4.«Пір’їнки»Мета: формувати, зберігати, зміцнювати й відновлювати фізичне здоров’я дітей, вправляти у правильному носовому диханні, зміцнювати дихальні м’язи.Матеріал: 4 стільці, 2 мотузки, 10 жмутиків пір’їнок, зв’язаних по три штуки.Хід: Поміж стільців натягують мотузку з прив’язаними до неї жмутиками пір’їнок на відстані 10 см один від одного. Учасники гри розподіляються на дві команди  й розташовуються біля мотузки навпроти пір’їнок на відстані 50 см. На сигнал вихователя, глибоко вдихнувши повітря носом, потужним видихом здмухують пір’їнки. Щоб зробити потужний видих, губи треба скласти трубочкою, а щоки надути.

5.«Віхола»Мета:  вправляти у правильному носовому диханні, зміцнювати  дихальні м’язи.Матеріал: поліетиленовий пакетик з намальованим на ньому образом дерева, сніговичка,  зайчика,  тощо;  кульки  пінопласту ;  трубочки  для  коктейлю.Хід: Діти дмуть через коктейльну трубочку у поліетиленовий пакетик,  піднімаючи  кульки  пінопласту , утворюючи «віхолу».

6.«Совонька–сова» Мета: формувати в дітей  практичні вміння  та  навички,   які сприяють зміцненню  дихальної  системи,  розвивати  корекцію  руху  рук  з  дихальними  рухами дитячої груднини, сприяти поліпшенню функцій дихання.Хід: Діти сидять півколом біля ведучого. На сигнал «День!» повільно повертають голову праворуч-ліворуч. На сигнал «Ніч!» дивляться вперед і змахують руками – «крилами». Опускаючи їх донизу, протяжно, без напруги, промовляють: «У-у-ф-ф». Гра повторюється 2-4 рази.

7.«Кулька луснула»Мета: формувати в дітей навички грудно-черевного дихання; вчити правильно стулювати уста, включати носове дихання, дбайливо ставитися до органа нюху.Хід: Ведучий пропонує «надути кульку». Надуваючи кульку, діти широко розводять руки в сторони й глибоко вдихають носом. Видихаючи повітря в уявну кульку через рот, вимовляють: «Ф-ф-ф», повільно з’єднуючи долоні під «кулькою». Потім на оплеск ведучого “кулька лускається” – діти плещуть у долоні. З кульки виходить повітря — діти вимовляють: «Ш-ш-ш», витягаючи губи трубочкою, й кладуть руки на коліна.

# data[].attributes.attachment_link.title
дих вправи фото

# data[].attributes.headline
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.subject
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу

# data[].attributes.body
1. Командна робота — на всіх рівняхАдаптація в класі дитини з особливими освітніми потребами — турбота не лише вчителя. Розробкою індивідуального освітнього маршруту займатиметься ціла команда: соціальний працівник, шкільний психолог, асистенти вчителя та дитини, реабілітолог, дефектолог. Але серед найважливіших її учасників — батьки такого учня. Утім, працювати важливо ще й з татами та мамами однокласників. До приходу дитини потрібно підготувати клас — і це не лише про обладнання приміщення. Йдеться про психологічний комфорт, атмосферу приязні. Починати роботу найкраще з родин. Для батьків варто проводити тренінги, перегляд фільмів про інклюзивне навчання або про такі самі особливості здоров’я, які є в нового учня.Спільною має бути й робота всіх дітей у класі. Бо що таке, власне, інклюзія? Типова помилка — вважати, що це просто навчання дітей з особливими освітніми потребами у загальноосвітніх школах. Таке навчання зветься інтеграцією. А ось інклюзія — підхід, за якого кожен учень має стати важливим для команди, незалежно від його особливостей. Хтось виразно читає, а хтось б’є по м’ячу краще за всіх. Той, хто гарно читає, може всім почитати. А той, хто гарно володіє м’ячем, може навчити решту дітей. За такої установки учні починають підтримувати та вчитися одне в одного.

2. Привчати учнів, що різноманіття — це нормаДіагнози, зазвичай, очевидні для дітей: особливості пересування за наявності ДЦП, протези, слухові апарати, окуляри зі спеціальними лінзами. За статистикою, чверть дітей у розвинених країнах мають значні порушення здоров’я, а 60% — виражені індивідуальні особливості (зайва вага, нюанси зовнішності тощо). Якщо учні не розуміють особливостей однокласника, у якого ВІЛ чи аутизм, це викликає ще більше запитань, тривоги та відчуження. Тож вчитель має все чесно й доступно для їхнього розуміння пояснити ще до появи дитини з ООП (особливими освітніми потребами).Варто запропонувати учням таку гру: відчути, як почувається однокласник.  Якщо в нього є вади зору, можна усім зав’язати очі та попросити походити так. Якщо він не використовує мову через синдром Дауна чи аутизм — спробувати мовчки донести до інших свою думку. Якщо йдеться про дитину, в якої проблеми з координацією рухів, школярі можуть написати міні-есе лівою рукою (правші).Це значно знижує критичне ставлення до зовнішніх особливостей як до чогось дивакуватого. Усі діти мають навчатися разом, незалежно від відмінностей, що існують між ними.

3. Спиратися на сильні сторониЗараз говоримо про єдину освіту для всіх дітей, а не окремо про спеціальне та загальне навчання. Давній радянський підхід допомогу дитині з ООП подавав як корекцію відхилень, втручання та реабілітацію. Такий учень сприймався як пацієнт лікарні — через призму хвороби. Першокласники «з нормою» мусили говорити, читати, рахувати та мати інші навички. Якщо ж дитина мала особливості, акцент робили на тому, як компенсувати вади, а не на розвитку сильних сторін.Натомість є країни, де взагалі немає корекційних шкіл (Норвегія, Фінляндія), а головна установка: прогрес швидше буде в тому, що школяр робить добре, ніж у тому, що не вдається.Змінилася парадигма сучасного учня. Засвоїти знання — більше не головна мета, важливіше користуватися ними та створювати щось нове. Ерудиція нині вже не так потрібна для роботи, значно важливіша креативність. Жодне захворювання не віднімає в людини творчих здібностей, кожен може згенерувати нову ідею. Тож є те, що варто створювати разом усім учням, а спиратися краще на сильні сторони кожного з них. Що вміє дитина з ООП? Що їй добре вдається?Навіть на рівні мови акцент краще робити не на тому, чого немає, чи неспроможності, а на тому, що є: наприклад, замість «не може ходити» казати «користується візком».

4. Робити комунікативні паспортиВід імені дитини прописуємо всі її інтереси, здібності, хобі, що не подобається, як зручно комунікувати. Ця ідея пішла з польських шкіл. Починається паспорт вітанням: «Я — Боря, мені 7 років, всім привіт». Там можуть бути такі розділи: загальна інформація про учня, «Як я спілкуюсь», «Самообслуговування», «Мобільність», «Мої інтереси», «Важливо» (як допомогти під час приступів, які обов’язкові режимні моменти — наприклад, необхідність приймати інсулін у разі діабету I типу).Варто прикрасити паспорт малюнками, піктограмами, фото.Коли вчителі заповнюють такий паспорт, вони починають орієнтуватися на досягнення дитини, краще відчувати її індивідуальність. Добре до збору даних та оформлення долучити всіх фахівців, що працюють з дитиною, а також батьків.

5. Практикувати скаффолдингСкаффолдинг — створення умов для підвищення успішності кожного учня. Для цього дитина має вчитися у «зоні найближчого розвитку», тобто робити те, що їй цікаво, але поки що неможливо опанувати без підтримки. Ніщо так не поліпшує мотивацію, як можливість впоратися із завданням і досягти успіху.Скаффолдинг — це процес, який дає можливість дитині (у тому числі новачку) розв’язати проблему, виконати завдання або досягти цілей, які знаходяться за межами її індивідуальних зусиль чи можливостей. Як допомогти? Сказати «Молодець, тобі все вдасться»? Але ж дитина розуміє, що її спроби поки що далекі від результату. Цього мало. Фахівці знають чимало видів підтримки.Вербальна — може бути не лише прямою (заохочення), а й непрямою, не адресною: «Увесь клас скоро впорається», «Це не так складно, як здається».Підказки через міміку, жести, вказівки, рухи тіла — велика сила. Якщо вчитель побоюється чи ніяковіє під час занять з дитиною з ООП, вона дуже швидко «зчитує» це завдяки мові тіла. Тоді робота значно ускладнюється.Фізична підтримка — скажімо, можна писати, малювати чи конструювати щось з учнем разом «рука в руці».Моделювання — демонстрація виконання завдання.Візуальний стимул — картинки, піктограми, символи, письмова мова.Маніпуляція символами — розташування об’єктів у певному порядку.А от чого не можна робити в жодному разі, так це виконувати завдання замість учня.

6. Продумувати різнорівневі завданняЗаварити разом чай та випити зі смаколиками — усім дітям приємно. Після цього одним учням до снаги вивчати розчинність речовин (на прикладі цукру в чаї) мовою хімії. А дитина з інтелектуальними порушеннями, для якої абстрактні поняття поки що не доступні, зможе дізнатися більше про приготування чаю.Коли всі аналізують певні поняття та створюють таблиці, дитині з ООП можна доручити замальовувати отриманий досвід. Експерти радять орієнтуватися не лише на такого учня, а на потреби всього класу. Різнорівневі завдання дають учневі вибір. Також, за потреби, важливо дати варіанти подання матеріалу (словесно, візуально, піктограмами).

7. Креативити і візуалізуватиТворчий підхід під час розробки уроку — найголовніший ресурс учителя. Діти здатні вчитися незалежно від рівня їхнього розвитку. Раніше відсутність мови чи нездатність до загальноприйнятого спілкування (як за аутизму) були підставою для визнання дитини ненавчуваною. А нині такий учень може лякати вчителя: як же подавати йому матеріал. Утім, діти із синдромом Дауна, маючи звичайний інтелект, у 6–7 років можуть не розмовляти, адже їм важко: у них специфічна анатомія органів мовлення та неправильно працюють артикуляційні м’язи. А в разі розладів аутистичного спектра діти шукають нові способи комунікації.Для немовленнєвих дітей зображення — це вже не просто наочність, а спосіб побудувати діалог. За аутизму, навіть якщо дитина розмовляє, для неї важлива опора на зорове сприйняття, бо так інформація сприймається значно краще. Тож у приміщені школи навіть роблять вивіски з малюнками, які пояснюють призначення кімнат: клас, туалет, їдальня, бібліотека тощо.Візуалізація може бути інакшою: нині в Україні почали видавати книжки, де поруч з чудовими ілюстраціями — рядки піктограм, які заміняють текст. Їх майже 10 тисяч, як у китайській мові.Образи допомагають дітям з різними діагнозами. Давно відомо, наскільки важливі наочно-зорові форми пізнання для дітей з вадами слуху. У випадку інтелектуальних порушень візуалізація допомагає генералізувати поняття у процесі конкретно-наочного мислення (наприклад, завдання співвідносити зображення та предмет).А як же решта школярів? Візуалізація — це те, що нині «показано» майже всім. Отже, які б методи не використовував вчитель, важливо донести: людину не можна вимірювати лише через дефіцит чогось. Та навіть здібності і досягнення — хоч це і важливий вклад у життя класу, але й ними не можна виміряти цінність людини.Бо інклюзія — це коли важливий кожен.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Скаффолдинг - створення умов для підвищення успішності кожного учня. Для цього дитина має вчитися у "зоні найближчого розвитку", тобто робити те, що їй цікаво, але поки що неможливо опанувати без підтримки. Ніщо так не поліпшує мотивацію, як можливість впоратися із завданням і досягти успіху.

Скаффолдинг - це процес, який дає можливість дитині (у тому числі новачку) розв'язати проблему, виконати завдання або досягти цілей, які знаходяться за межами її індивідуальних зусиль чи можливостей. Як допомогти? Сказати "Молодець, тобі все вдасться"? Але ж дитина розуміє, що її спроби поки що далекі від результату. Цього мало. Фахівці знають чимало видів підтримки.

Вербальна - може бути не лише прямою (заохочення), а й непрямою, не адресною: "Увесь клас скоро впорається", "Це не так складно, як здається".

Підказки через міміку, жести, вказівки, рухи тіла - велика сила. Якщо вчитель побоюється чи ніяковіє під час занять з дитиною з ООП, вона дуже швидко "зчитує" це завдяки мові тіла. Тоді робота значно ускладнюється.

Фізична підтримка - скажімо, можна писати, малювати чи конструювати щось з учнем разом "рука в руці".

Моделювання - демонстрація виконання завдання.

Візуальний стимул - картинки, піктограми, символи, письмова мова.

Маніпуляція символами - розташування об'єктів у певному порядку.

А от чого не можна робити в жодному разі, так це виконувати завдання замість учня.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Сім прийомів, які допоможуть вчителю інклюзивного класу - журнал | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Скаффолдинг - створення умов для підвищення успішності кожного учня. Для цього дитина має вчитися у "зоні найближчого розвитку", тобто робити те, що їй цікаво, але поки що неможливо опанувати без підтримки. Ніщо так не поліпшує мотивацію, як можливість впоратися із завданням і досягти успіху.

# data[].attributes.headline
ЦИФРОВА ІНКЛЮЗІЯ

# data[].attributes.subject
ЦИФРОВА ІНКЛЮЗІЯ

# data[].attributes.body
Цифрова інклюзія (Digital Inclusion) — це наші рішення про те, як ми всі враховуємо індивідуальні особливості людей і створюємо в цифровому світі рівні можливості для всіх.

У цифровому світі технології створюють унікальні можливості для залучення людей з особливими потребами не лише в соціум, але в економічне життя суспільства. Відмова від соціальної стигматизації та дискримінації, формування культури підтримки та соціалізації людей з особливими потребами — тривалий, але необхідний процес, який має пройти суспільство для того, щоб його розвиток був стійким. Прискорити це можуть цифрові технології.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЦИФРОВА ІНКЛЮЗІЯ

Цифрова інклюзія (Digital Inclusion) - це наші рішення про те, як ми всі враховуємо індивідуальні особливості людей і створюємо в цифровому світі рівні можливості для всіх.

У цифровому світі технології створюють унікальні можливості для залучення людей з особливими потребами не лише в соціум, але в економічне життя суспільства. Відмова від соціальної стигматизації та дискримінації, формування культури підтримки та соціалізації людей з особливими потребами - тривалий, але необхідний процес, який має пройти суспільство для того, щоб його розвиток був стійким. Прискорити це можуть цифрові технології.

За підтримки Міністерства освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.description
Цифрова інклюзія (Digital Inclusion) - це наші рішення про те, як ми всі враховуємо індивідуальні особливості людей і створюємо в цифровому світі рівні можливості для всіх. У цифровому світі технології створюють унікальні можливості для залучення людей з особливими потребами не лише в соціум, але в економічне життя суспільства.

# data[].attributes.headline
Поради щодо інклюзивного навчання на онлайн-уроках

# data[].attributes.subject
Поради щодо інклюзивного навчання на онлайн-уроках

# data[].attributes.body
Український інститут розвитку освіти підготував для вчителів посібник з рекомендаціями щодо інклюзивних онлайн-уроків. Посібник містить поради щодо забезпечення доступності та приклади планування та реалізації онлайн-навчання.

У посібнику є поради щодо забезпечення доступності та приклади планування та реалізації онлайн-навчання. Також у посібнику є рекомендації щодо проведення дистанційних уроків.

# data[].attributes.attachment_link.title
як зробити онлайн-уроки інклюзивними

# data[].attributes.headline
Теорія та практика вик

# data[].attributes.body
Теорія та практика використання альтернативної комунікації для осіб з особливими освітніми потребами

# data[].attributes.attachment_link.title
посібник альтернативна комунікація

# data[].attributes.headline
Поради батькам

# data[].attributes.subject
Поради батькам

# data[].attributes.body
Дуже часто ми – батьки самі уповільнюємо мовний розвиток наших дітей! Самі того не помічаючи! Зараз люди ізолювалися у своїх квартирах, приватних будинках🏠, ми стали менше спілкуватися із сусідами та родичами. Найчастіше дитина спілкується тільки з мамою, тому що тато багато працює, пізно приходить🌓 і не має часу спілкуватися з дитиною🙁.
Та й мама вся в домашніх турботах😰 і, коли розмовляє з дитиною, не дивиться на неї👀, тому що чистить картоплю на суп, або миє посуд. А саме через емоційний контакт і бачачи наші губи👄, дитина намагається повторити ці рухи та звуки, тим самим навчаючись говорити‼️

✅Нумо говорити та дивитись на наших дітей, читати їм на ніч казки📚, цікаві біблійні історії. Так-так, саме читати📖, а не вмикати аудіо, або📺. Адже в цьому випадку дитина також не бачить губ оповідача. Те саме стосується і мультиків. Але це інша історія….

✅А ще давайте частіше ходити, чи їздити з дітьми до зоопарків🐒🦉🐢🐅. Діти не чують справжніх звуків тварин, окрім наших "му-му" чи "ме-ме". Багато хто бачить тварин тільки на картинках.

✅Допоможімо нашим діткам заговорити швидше. Найчастіше перші слова вимовляються на емоційному підйомі! Подаруйте вашим діткам яскраві емоції 🎉￼через спілкування з вами та різні корисні активності

# data[].attributes.headline
7 порад для батьків дітей з РАС

# data[].attributes.subject
7 порад для батьків дітей з РАС

# data[].attributes.body
Допомога і підтримка дитини з РАС ー це не лише заняття зі спеціалістами та навчання. У буденному житті й просто вдома вона також необхідна. Ось 7 простих і повсякденних речей, які допоможуть.

⠀

Фокус на позитив

Як і всі інші, діти з РАС дуже добре відчувають позитивні емоції та заохочення. Розкажіть дитині, за що саме ви її хвалите і придумайте систему невеличких винагород. Також обов’язково цінуйте дитину такою, як вона є ー їй важливо це бачити та розуміти.

⠀

Дотримання розпорядку дня

Діти з РАС люблять послідовність і рутину. Це допоможе постійно практикувати ті знання і навички, які вони отримали під час терапії, в різних ситуаціях.

⠀

Додайте в рутину ігрові моменти

Це допоможе зблизитися з малюком і повністю розкрити його, як особистість. Є безліч способів гри, тож не впадайте у відчай, якщо якийсь із них працює погано ー він просто потребує корекції.

⠀

Включайте малюка у свої повсякденні справи

Коли його поведінка непередбачувана, може здатися, що простіше не стикатися із певними ситуаціями. Однак такі речі, як похід в магазин чи на пошту допоможуть краще зрозуміти навколишній світ.

⠀

Зменште рівень стресу

Ваш емоційний стан безумовно впливає і на дитину, тож щодня знаходьте час лише для себе, щоб перезавантажитися і відпочити.

⠀

Піклуйтесь про себе

Щоб дитина була здоровою і почувалася комфортно, перш за все, так мають почуватися її батьки. Саме тому слідкувати за своїм фізичним і емоційним станом необхідно регулярно.

⠀

Не бійтесь попросити підтримки

Це може бути онлайн або ж особисто, від близьких людей чи професіоналів. Виховання дітей з РАС ー нелегкий процес, тож просити допомоги, консультації або підтримки в різних моментах ー абсолютно нормально.

# data[].attributes.headline
Поради логопеда батькам

# data[].attributes.subject
Поради логопеда батькам

# data[].attributes.body
Завжди для дітей зарядку для язичка порівнюю із тренажерною залою. Для того, щоб язичок зробити сильним, міцним та вправним - потрібно його тренувати. А результати від тренувань будуть лише тоді, коли зарядка буде постійною.

Язик - це м'яз. А м'язи, як відомо, мають здатність скорочуватися та розслаблятися.

Коли ми говоримо про просту постановку звуків без обтяжуючого анемнезу у дитини - то тренування язика надає їй можливість самій керувати м'язами. Це дозволяє дитині повторити звук, який їй демонструє дорослий.

А коли у дитини ще з народження проблеми із загальним тонусом -  необхідно тримати на контролі і тонус язика.

Якщо ж ви просите дитину пошипіти (звук Ш), а її язичок просто фізично не піднімається вгору - вона шипіти не зможе. Так, ви можете надати їй механічну опору у вигляді палички - але ж у побуті вона так розмовляти не буде. Лише постійні тренування дозволяють дитині самій розуміти як говорити.

Крім того зарядка дозволяє відчувати свої органи артикуляції. Може бути таке, що проблем із тонусом нема, а дитина  просто не розуміє у якому положенні мають бути губи чи язик . Тоді артикуляційна зарядка вчить дитину "відчувати" і це теж потребує постійних тренувань.

Саме тому, шановні батьки, виконуйте артикуляційну зарядку, яку вам надає логопед і у ваших діток все неодмінно вийде

# data[].attributes.headline
Визначення першого рівня підтримки в ЗЗСО методичні рекомендації

# data[].attributes.subject
Визначення першого рівня підтримки в ЗЗСО методичні рекомендації

# data[].attributes.attachment_link.title
Перший рівень підтримки. Школа. Метод рекомендації

# data[].attributes.headline
Рівні підтримки

# data[].attributes.subject
Рівні підтримки

# data[].attributes.attachment_link.title
Рівні підтримки н

# data[].attributes.headline
Що таке модифікація

# data[].attributes.subject
Що таке модифікація

# data[].attributes.headline
Приклади адаптації.

# data[].attributes.subject
Приклади адаптації.

# data[].attributes.attachment_link.title
Адаптації навчальних матеріалів - нова

# data[].attributes.headline
Протокол засідання команди супроводу для ЗЗСО

# data[].attributes.subject
Протокол засідання команди супроводу для ЗЗСО

# data[].attributes.attachment_link.title
ПРОТОКОЛ засідання

# data[].attributes.headline
Протокол для ЗДО 

# data[].attributes.subject
Протокол для ЗДО 

# data[].attributes.attachment_link.title
ПРОТОКОЛ засідання ЗДО

# data[].attributes.headline
Посібник “Перші 100 днів для родин, діти яких отримали діагноз аутизм”

# data[].attributes.subject
Посібник “Перші 100 днів для родин, діти яких отримали діагноз аутизм”

# data[].attributes.body
Посібник “Перші 100 днів для родин, діти яких отримали діагноз аутизм” – навчальне керівництво для батьків, що допоможе знайти відповіді та рекомендації стосовно того, як починати працювати з дитиною.
Посібник перекладено українською мовою та адаптовано до реалій України завдяки зусиллям Асоціації CHILD.UA та порталу AUTISM.UA. За основу взято англомовну версію видання від Autism Speaks.
Даний посібник розміщено на порталі www.autism.ua для безкоштовного завантаження.

# data[].attributes.headline
Освітянам про тривожні розлади у дітей.

# data[].attributes.subject
Освітянам про тривожні розлади у дітей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Освітянам про тривожні розлади у дітей

# data[].attributes.headline
Нейророзвиткові розлади у дітей.

# data[].attributes.subject
Нейророзвиткові розлади у дітей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Для освітян про нейророзвиткові розлади

# data[].attributes.headline
Візуальний розклад. 

# data[].attributes.body
Візуальний розклад. Частина 2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Витальевна Доленко

# data[].attributes.attachment_link.title
визуальное расписание часть 2

# data[].attributes.headline
Візуальний розклад. 

# data[].attributes.body
Візуальний розклад. Частина 1

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Витальевна Доленко

# data[].attributes.attachment_link.title
визуальное расписание часть 1

# data[].attributes.headline
59 НЕЯВНЫХ ПРИЗНАКОВ

# data[].attributes.body
59 НЕЯВНЫХ ПРИЗНАКОВ АУТИЗМА ОТ МАМЫ В ТЕМЕ

# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.headline
Щоденна робота. Заняття з вчителем-реабілітологом.

# data[].attributes.subject
Щоденна робота. Заняття з вчителем-реабілітологом.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Інклюзивно ресурсний центр м.Мукачево

# data[].attributes.attachment_link.title
Заняття з вчителем-реабілітологом

# data[].attributes.headline
Щоденна робота. Заняття з логопедом та практичним психологом

# data[].attributes.subject
Щоденна робота. Заняття з логопедом та практичним психологом

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Інклюзивно ресурсний центр м.Мукачево

# data[].attributes.attachment_link.title
Заняття з психологом та вчителем логопедом

# data[].attributes.headline
Щоденна робота. Заняття з логопедом-дефектологом та практичним психологом

# data[].attributes.subject
Щоденна робота. Заняття з логопедом-дефектологом та практичним психологом

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Інклюзивно ресурсний центр м.Мукачево

# data[].attributes.attachment_link.title
Заняття з практичним психологом та логопед дефектологом

# data[].attributes.headline
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 2)

# data[].attributes.subject
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 2)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 2)

# data[].attributes.headline
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 1)

# data[].attributes.subject
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 1)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар Корі Штамп про АВА-терапію (частина 1)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар для освітян про розлади поведінки і РДУГ у підлітків

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар Мішель Хені про інклюзивне навчання (дислексія)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар Мішель Хені про інклюзивне навчання (частина ІІ)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЦЕНТР ЗДОРОВ'Я ТА РОЗВИТКУ "КОЛО СІМ'Ї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Вебінар про інклюзивне навчання (когнітивні порушення)

# data[].attributes.headline
Компенсаторне навчання дітей з порушенням інтелектуального розвитку

# data[].attributes.subject
Компенсаторне навчання дітей з порушенням інтелектуального розвитку

# data[].attributes.headline
Как вовлечь ребенка с аутизмом в совместную деятельность

# data[].attributes.subject
Как вовлечь ребенка с аутизмом в совместную деятельность

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Фонд "Выход"

# data[].attributes.attachment_link.title
Как вовлечь ребенка с аутизмом в совместную деятельность

# data[].attributes.headline
Чому для дітей з РАС так важливий візуальний розклад

# data[].attributes.subject
Чому для дітей з РАС так важливий візуальний розклад

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Поведенческий аналитик и школьный учитель перечисляет семь причин для использования визуальных расписаний с детьми с аутизмом

Для развития независимости: Основная причина применения визуальных расписаний - они во многих отношениях способствуют независимости. Если у вас есть расписание, то вы можете переходить к другой деятельности или следовать распорядку дня без другого человека рядом, который будет говорить вам, что и где делать.

Для того, чтобы избежать конфронтации с ребенком: Если расписание сообщает мне, что делать, то я не могу с ним спорить. Вы не поверите, как часто я говорила ребенку: "По расписанию сейчас ...", и ученик следовал инструкции, но если я говорила: "Я хочу, чтобы ты ...", он отказывался это делать. Расписание убирает "личный" компонент и делает процесс более объективным.

Расписания становятся постоянным зрительным напоминанием. Я могу дать вам расписание, и вы будете сверяться с ним в течение дня. И если учитель уделяет внимание другому ученику переход к другой деятельности или текущая работа не прекратятся.

Расписания уменьшают тревожность. Представьте, что я отобрала у вас все ваши календари и записные книжки. Вам будет легко понять, когда у вас следующий визит к стоматологу? Вы вспомните, где состоится футбольный матч вашего сына? Возможно, у вас возникнут эти вопросы, если у вас не будет под рукой визуального напоминания (календаря). Вам не попадались ученики, которые постоянно задают одни и те же вопросы? Иногда причина таких вопросов - волнения о том, что произойдет дальше. Расписание позволяет им сверяться с распорядком дня вместо того, чтобы сверяться с вами, и, таким образом, они учатся самостоятельно бороться со своей тревожностью. А уменьшение тревожности помогает им сфокусироваться на текущей задаче.

Это способ общения с учениками. Расписание сообщает ребенку, что должно произойти, и чего ему ожидать. Когда я проверяю мое расписание, то оно говорит мне, что сейчас будет физкультура, и я знаю, что нужно собраться, чтобы выйти на улицу. Оно говорит мне, что пора идти на обед, и я знаю, что я должна подготовиться к шумной и сильно пахнущей столовой. Такая коммуникация позволяет ученикам использовать изображения, чтобы понять, что происходит вокруг них, и это облегчает их дальнейшую коммуникацию с окружающими.

Большинство аутичных людей лучше всего воспринимают зрительную информацию. Это не является верным для всех без исключения людей в спектре аутизма, но многие из них быстрее и проще воспринимают то, что они могут видеть. Так почему бы не использовать метод, который опирается на их сильную сторону.

Эффективность визуальных расписаний доказана научными исследованиями. Национальный центр профессионального развития в области расстройств аутистического спектра США и Национальный центр аутизма независимо друг от друга проанализировали существующие исследования визуальных расписаний при аутизме и пришли к выводу, что это практика, основанная на доказательствах.

И это лишь некоторые из причин, по котором стоит использовать визуальные расписания.

Также смотрите:
Что такое визуальные расписания для ребенка с аутизмом? Двадцать семь методов коррекции аутизма с доказанной эффективностью
Надеемся, информация на нашем сайте окажется полезной или интересной для вас. Вы можете поддержать людей с аутизмом в России и внести свой вклад в работу Фонда, нажав на кнопку "Помочь"

# data[].attributes.attachment_link.title
Почему детям с аутизмом нужно визуальное расписание?

# data[].attributes.attachment_link.description
Поведенческий аналитик и школьный учитель перечисляет семь причин для использования визуальных расписаний с детьми с аутизмом Для развития независимости: Основная причина применения визуальных расписаний - они во многих отношениях способствуют независимости. Если у вас есть расписание, то вы можете переходить к другой деятельности или следовать распорядку дня без другого человека рядом, который будет говорить вам, что и где делать.

# data[].attributes.headline
Як навчати дітей з аутизмом в інклюзивних класах. Частина 1

# data[].attributes.subject
Як навчати дітей з аутизмом в інклюзивних класах. Частина 1

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Публікуємо конспект трансляції про роботу з дітьми з аутизмом і корекцію поведінкових проблем. Спікерка - Ольга Малікова, виконавча директорка Української асоціації поведінкових аналітиків, асистентка вчителя в київській школі №58.
Другу частину матеріалу читайте тут
Читайте в статті про:

прийоми роботи з дітьми з аутизмом;

як налагодити їхню комунікацію з іншими дітьми;

навчальні програми та підручники для дітей із РАС;

як залучати дитину з аутизмом до роботи на уроці;

як зменшити кількість спалахів агресії в учня з ООП;

як реагувати на агресивну поведінку в момент її появи.

ЯКІ Є ПРИЙОМИ РОБОТИ З ДІТЬМИ З АУТИЗМОМ І ЯК НАЛАГОДИТИ ЇЇ ВЗАЄМОДІЮ З ІНШИМИ ДІТЬМИ

Провідна ознака розладів аутистичного спектру - недостатній розвиток навичок комунікації, соціальної взаємодії, або інакше - соціальної комунікації. Відповідно, усі прийоми, спрямовані на роботу з дітьми, зокрема в інклюзивному навчанні - як у шкільному, так і в дошкільному - мають бути спрямовані на формування навичок спілкування, взаємодії між дитиною з РАС та іншими дітьми.

Говорити про спільну стратегію ми не можемо, оскільки діти з аутизмом відрізняються одне від одного - рівнем навичок, бажанням, можливістю і здатністю до спілкування, рівнем розвитку мовлення. Ми маємо обирати ті стратегії, які будуть пасувати конкретній дитині.

Почнімо з дитини з РАС, яка має суттєві мовленнєві й порушення в комунікації. Щоби навчити її підтримувати контакт з однолітками, ми маємо планувати й використовувати кілька разів на день різні невербальні ігри або невербальні ситуації для спілкування.

Що мається на увазі під невербальними ситуаціями? Ті, які не будуть передбачати вміння дитини говорити. Тобто, коли ми орієнтуємося на позу тіла іншої людини, на жести, на контакт очей. Це насамперед будуть ігри з м'ячем, настільні ігри, в які дитина з аутизмом може грати разом зі своїми ровесниками.

Це може бути спільна проєктна робота, на якій дитина з типовим розвитком буде виконувати ту частину завдань, яка потребує говоріння, а дитина з аутизмом - частину, яка стосується невербального навантаження. Тобто, вона може оформлювати презентацію, підбирати малюнки, спрямовуючи вказівками свого однокласника - у такий спосіб ми будемо мати й комунікацію між дітьми, і виконання роботи на заняттях. Водночас, ми будемо знижувати навантаження на дитину з аутизмом саме через необхідність словесного спілкування.

Відповідно в урочний час найкращими підходами до залучення дитини з аутизмом до спілкування з ровесниками є або кооперативне навчання, або робота в парах.

Важливо: коли ми говоримо про кооперативне навчання і навчання в парах, це не значить що одна дитина все виконує, а інша спостерігає. У кожної дитини є своя роль, діти знають про них і без роботи кожного з учасників кінцевий результат - неможливий.

У позаурочний час (екскурсії, прогулянки, група подовженого дня) можуть бути ігри, спрямовані на невербальну комунікацію. Я раджу обирати ті настільні ігри, в яких виграш залежить не від твоїх талантів, навичок, успіхів, знань, а від фарту.

Наприклад, є ігри-бродилки, де діти кидають кубики й пересуваються до фінішу. Ми формуємо успішне залучення дитини до взаємодії з ровесниками саме через те, що її успіх у грі не залежить від навичок і умінь, а тільки від щасливого випадку. Відповідно, не буде відчуття, що дитина з РАС постійно програє через те, що не так швидко реагує, не так добре розуміє правила.
Прийоми роботи з дітьми з аутизмом:
1. Система заохочень. Через порушення соціальної взаємодії часто дітей з аутизмом складно мотивувати до навчання через соціальне схвалення, похвалу, гарні оцінки. Ми маємо знати, що мотивує її із сторонніх заохочень. Це можуть бути іграшки, елементи з улюблених тем дитини - наприклад, діти з аутизмом можуть полюбляти щось на тему транспорту, тварин.

Ми маємо вводити систему заохочення дитини під час навчання з того, що їй цікаво.

Може бути система жетонів. Коли дитини збирає певну кількість жетонів (або, наприклад, магнітів) і потім обмінює на якийсь приз. Ми можемо видавати ці жетони, коли дитина має хорошу поведінку, демонструє свої навички або знання під час уроку, взаємодіє з іншими дітьми чи не проявляє проблемної поведінки.

2. Максимальна візуалізація. Усі діти з аутизмом - різні, але вони - переважно візуали, тож візуальна підтримка працює для них добре.

Коли в малюнках чи піктограмах (або просто текстом) написаний розклад для всього навчального дня. Це не тільки уроки, а й те, що відбувається на перервах.

Візуалізація правил поведінки або правил навчання

Ми зображуємо, як потрібно сидіти на уроці, виконувати певні завдання. Адже коли ми говоримо, що ти маєш поводитися гарно, то кожен розуміє по-своєму. Візуалізуючи, ми конкретизуємо вимоги до дитини і наші очікування до її поведінки: наприклад, що вона на уроці буде сидіти, піднімати руку, якщо хоче щось сказати чи хоче перерву, а не тікатиме з класу.

Розміщуючи це в полі зору дитини, ми надаємо їй підказку і допомогу, щоби вона не забувала про правила. Якщо ж треба нагадати, завжди краще підійти й вказати на відповідне зображення або написане текстом правило, ніж через весь клас казати: "Петров, ти не сидиш і не дивишся на дошку" або "Чого ти встав?". Ми не відволікаємо інших дітей і витрачаємо менше часу.

3. Моделювання. Коли ми говоримо, що хочемо, щоби дитина припинила себе поводити в певний спосіб, дуже рідко формуємо думку, як ми хочемо, щоби вона поводилася. Просто прибрати в дитини якусь поведінку - це значить зробити її нерухливою, не дати їй можливість говорити.

Тому ми моделюємо прямо на собі, як в рольовій грі, як ми хочемо, щоби дитина поводилася. Не пояснюємо словесно, а показуємо. Тому що після кількох слів пояснень дитина виключається. Ми кажемо: "Треба піднімати руку ось так", - і показуємо, як це робити. Потім просимо: "Покажи, як ти будеш піднімати руку", - і дитина з нашою допомогою піднімає руку. Так ми формуємо в дитини нову поведінку. Паралельно можемо додати це до візуальних правил.

4. Під час роботи з дітьми з аутизмом ми маємо враховувати їхні особливості сприйняття й сенсорної роботи. У класі дитина перебуває в просторі високого сенсорного навантаження - довкола є багато шумів, однокласники говорять, шепчуться, рухаються, рухають предмети, щось впало, щось стукає, паралельно вчитель розповідає тему уроку, додатково може показувати інформацію візуально. Водночас, дитині ще й треба утримувати себе в просторі - тобто спокійно сидіти тут і зараз за партою.

Для дитини з аутизмом це може бути важко, тому ми маємо використовувати різні техніки. Наприклад, дитина може носити шумопоглинальні навушники. Якщо дитині складно одночасно слухати й переглядати інформацію в презентації або на дошці, яка швидко змінюється, ми маємо давати аналогічний візуальний матеріал, який вона буде переглядати в своєму темпі паралельно з тим, що говорить учитель. Також можемо дати коротенький текстовий конспект.

Ми можемо враховувати роботу тіла: можливо треба дати якісь обтяжувачі на ноги, щоби дитина краще сиділа, чи якісь предмети, які дитина може стискати або перебирати пальцями й тим самим покращувати концентрацію уваги (це актуально не тільки для дітей з аутизмом, а й із синдромом дефіциту уваги й гіперактивності).

ДЕ БРАТИ ПРОГРАМИ ДЛЯ ДІТЕЙ ІЗ РАС

Перше - розроблених програм для дітей з РАС у школах немає. Тому діти з аутизмом після висновку ІРЦ отримують рекомендацію, яку програму вибрати як допоміжну - наприклад, спеціальну. В інклюзивному навчанні всі діти - й діти з аутизмом теж - навчаються за типовими загальноосвітніми програмами. Але вони можуть потребувати адаптації або модифікації:

Адаптація - коли ми вносимо допомогу всередину навчання. Тобто, дитина з аутизмом вивчає те саме, що й інші діти в класі, але ми враховуємо або її особливості навчання; або потребу в якійсь психологічній, педагогічній чи психолого-педагогічній допомозі.

Наприклад, можемо збільшувати час на виконання завдань, додатково давати візуалізацію до тої, яка й так використовується під час уроку, зменшувати обсяг завдання. Якщо дитина працює повільно й може тривожитися через те, що не встигає, ми можемо частину завдання давати їй додому. Дитина може відпрацьовувати решту окремо з асистентом під час уроку або разом із батьками.

Модифікація означає, що дитина не може вивчити той самий зміст і обсяг матеріалу з якоїсь дисципліни, як її однокласники, і ми маємо типову загальноосвітню програму полегшувати і спрощувати.

Наприклад, діти можуть вивчати дроби, а дитина з ООП - що таке поділ навпіл, на три частини, і виконувати завдання за інструкцією. Можемо певні теми або навіть тематичні блоки виключати, тому що дитина зараз не зможе опанувати ці знання й навички і немає потреби на це витрачати час - ми краще приділимо час тому, в чому в дитини є потреба.

Щоби зрозуміти, як краще поставити цілі навчання для дитини, особливо якщо ми робимо індивідуальний навчальний план, ми можемо використовувати програми для спеціальних шкіл. Вони можуть бути для дітей з інтелектуальними порушеннями, з тяжкими порушеннями мовлення, із затримкою психічного розвитку.

Може бути ситуація, що дитина має розлади аутистичного спектру, але додатково має порушення зору чи слуху і, відповідно, ми можемо спиратись на ті програми для складання індивідуальної програми розвитку й індивідуальної навчальної програми як частини програми розвитку.

ДЕ БРАТИ ПІДРУЧНИКИ

Оскільки для дітей з аутизмом немає програм, то немає і підручників. Але навіть якщо ми говоримо про підручники для дітей з інтелектуальними порушеннями або з тяжкими порушеннями мовлення (їх не так багато, але вони є), які використовують у спеціальних школах, то використання їх в інклюзивному навчанні однаково майже неможливе, тому що теми не збігаються. Поки що варіантів підручники, крім звичайних підручників, якими користується весь клас, немає. Але ми маємо враховувати особливості дитини й робити або адаптацію, або модифікацію матеріалу, який представлений у звичайному підручнику.

Якщо ми використаємо підручник для спецшкіл, ми можемо знайти таку саму тему в підручнику, але самі завдання будуть відрізнятись - і в нас буде "оренда задньої парти", коли дитина на інклюзивному навчання, але сидить на задній парті. Може навіть сидіти на першій парті, але робити щось своє з асистентом учителя, не рухатися в темпі і в напрямку, в якому рухається клас. Це не включення дитини.

ЯК ДОЛУЧАТИ ДИТИНУ З ООП ДО ДІЯЛЬНОСТІ КЛАСУ

Наприклад, якщо це дитина з інтелектуальними порушеннями, звісно, буде складно її, особливо з віком, включати в діяльність, яку виконують діти. Але її діяльність має бути максимально схожою. Тобто, якщо діти зараз працюють самостійно в зошитах, ця дитина так само має виконувати завдання в зошиті. Буде інше завдання, менше за обсягом, спрощене, можливо, узагалі не схоже із завданнями, яке роблять інші діти, але вона так само буде працювати в зошиті.

Коли починається усне опитування, будь-яка дитина на інклюзивному навчанні має брати в ньому участь. Просто ми будемо підбирати питання такої складності, щоби дитина їх зрозуміла і дала на них відповідь. Вони будуть стосуватися цього предмету і цієї теми (або максимально до неї наближенні), але будуть відповідати рівню сформованості знань із цієї дисципліни або теми, які будуть заздалегідь заготовлені.

Наприклад, у нашому класі в учительки був такий прийом: коли вона виводила на екран приклади (написані стовпчиками) і опитувала дітей у випадковому порядку, дитина з ООП не могла розв'язувати приклади такої складності. Тому вчителька в презентацію включала приклади для дитини з ООП і, відповідно, коли підходила черга до цього прикладу, вона ставила питання цій дитині яка так само виконувала завдання, давала відповіді на запитання, дивилась на презентацію та слідкувала, де її приклади.

ЯКІ КОРЕКЦІЙНІ ПРОГРАМИ КРАЩЕ ВИКОРИСТОВУВАТИ ПСИХОЛОГУ ШКОЛИ ДЛЯ ДІТЕЙ З АУТИЗМОМ

Є не так багато програм, розроблених для роботи з дітьми з аутизмом. Краще запитати в психолога, яка програма, на його погляд, більше відповідає його різновиду діяльності й дитині з аутизмом.

Наприклад, у нашій школі, коли ми прийшли в 1 клас, психолог сказала, що вона не володіє знаннями / методиками роботи з дітьми з аутизмом, їй треба час, щоби навчитись. Проте працювати треба було вже, тому вона запропонувала працювати над їхнім емоційним станом, над співпрацею і взаємодією, використовуючи засоби арт-терапії, адже вона володіла цими методиками. Ми сказали, що нас це влаштовує.

Відповідно, вона з дітьми працювала і над сенсорним сприйняттям, і над взаємодією. Діти під час цієї роботи могли в неї щось попросити, поставити запитання, виконати її прохання й інструкції. Такі комунікація й робота над емоційним станом - достатні, тому що це останні уроки, діти втомлені й вони під час такої нескладної роботи розслаблялися.

Другий варіант - психолог може більше працювати над соціальними навичками та соціальною комунікацією, використовуючи відповідні програми. Може бути, що психолог більше працює як корекційний психолог / психолог-педагог над корекцією всіх психічних функцій: мислення, пам'яті, уваги і, відповідно, буде використовувати ці програми і прийоми.

Важливо: для дітей із РАС не обов'язково використовувати щось, що має відмітку "призначено для дітей із РАС". Ми використовуємо ті програми, прийоми й методи, які спрямовані на вирішення конкретних проблем дитини, незалежно від її нозологій.

Наприклад, ми бачимо, що в дитини бурхливі емоційні реакції відбуваються кожного разу, коли вона неправильно зробила завдання, програла в грі або хтось з однокласників випадково зачепив. Отже, нам потрібна корекційна програма, спрямована не на розвиток мовлення, а на корекцію емоційно-вольової сфери, формування навичок емоційної регуляції.

Краще, щоби психолог користувався тим, що він уже знає, і виходив із потреб конкретної дитини, а не з потреб програми. Це стосується не тільки дітей з аутизмом. Коли ми рухаємось тільки за планом, який зазначений у програмі, ми можемо пропустити індивідуальні особливості дитини, не врахувати її потреб.

ЯК ПРАЦЮВАТИ ЗІ СПАЛАХАМИ АГРЕСІЇ З БОКУ УЧНЯ

Спонтанних спалахів агресії у дитини не може бути. Щось зовні або всередині цю агресію спричиняє. Не може людина, яка в цей момент задоволена життям, перебуває в комфортних для себе умовах, зненацька почати агресивні дії до людей поруч.

Серед чинників ізсередини можуть бути біль, голод, спрага, сенсорний дискомфорт. Для роботи з такою проблемою ми маємо знати, що дитина абсолютно здорова - запитати про це батьків.

Зовнішні чинники - це найчастіше вимоги, які ставлять дорослі до дитини: виконувати завдання, слідувати певним правилам (наприклад, сидіти весь урок, не розмовляти, не рухатися, не брати іграшки). Я не кажу, що ці правила погані і їх треба всі прибрати й давати дітям робити все, що заманеться. Але для того, щоби з'ясувати, як реагувати на спалахи агресії з боку учня, ми маємо з'ясувати, що їх спричиняє.

Якщо ми бачимо, що кожного разу, коли ми даємо дитині завдання й нагадуємо, що треба виконувати, а дитина проявляє агресивну поведінку - ми розуміємо, що саме це спричиняє таку поведінку. Отже, маємо попрацювати з двох боків над поведінкою.

Перше: зробити щось із самими завданнями, з тим, як ми їх презентуємо дитині. Тобто, можемо спростити завдання, подивитись, чи дитина здатна самостійно, без додаткової підтримки, їх виконати. Спрощення або зменшення завдань може бути навіть тимчасовим й буде давати можливість сформувати альтернативну поведінку.

Можливо, треба завести в ці завдання якусь мотивацію із сфери інтересів дитини: давати читати текст не про Буратінку, а про метро чи поїзд, якщо дитина цим цікавиться; додавати малюнки.

Друге: маємо працювати над розвитком навички співпрацювати. Ми маємо заохочувати дитину - тобто давати їй щось важливе за те, що вона виконує завдання. І на початку ми, звісно, будемо їй максимально допомагати, щоби створити ситуацію успіху. Потім поступово допомога під час виконання завдань буде зменшуватись, а завдання повертатись до обсягу і складності, які потрібні дитині.

Третя причина, чому дитина може проявляти агресію, - щось хоче й не може отримати: гратись, взяти чиюсь річ, отримати якийсь предмет зі стола вчителя тощо. Що робити?

Якщо дитина не може нам сказати, що вона хоче, ми маємо тренувати її функціональну комунікацію. Може говорити словами - будемо вчити її повідомляти про свої бажання словами. Якщо не може говорити або їй складно - будемо застосовувати альтернативний вид комунікації. Наприклад, обмін картками, жести, або дитина може просто писати словами про свої бажання.

Далі будемо формувати в дитини базові функціональні навички: спокійно приймати відмову, чекати. Можна використати стратегію "спочатку-потім". Це планшетка, яка містить два квадратики, на яких ми розміщуємо зображення або пишемо те, що дитина має зробити спочатку, а що - потім. Якщо дитина хоче піти в ресурсну кімнату або пострибати на батуті, ми можемо поставити їй: ми спочатку швиденько зробимо завдання, а потім ти підеш стрибати на батуті.

Враховуємо, що спокійне сприйняття затримки отримання бажаного - це альтернативна поведінка. Тому на початку, коли ми тільки навчаємо дитину так поводитися, будемо давати мінімальне завдання й максимально швидко доступ до бажаного. Поступово будемо збільшувати тривалість і складність завдання (або ставити кілька завдань).

Четверта ситуація, коли можуть виникати спонтанні спалахи агресії, - коли дитина хоче привернути увагу. Але зазвичай це не є серйозною агресією. Вона може проявлятись як штовхання інших дітей, забирання в них речей або їх кидання.

У такому випадку ми будемо навчати дитину спілкуватися з ровесниками, долучатися до ігор або запрошувати пограти в якусь гру. Для того, щоби дитина з аутизмом легко долучалася, була в цьому успішною і розуміла взагалі, про що йдеться, на кожній перерві може бути коротенька гра в м'ячик, у струмочок (коли діти передають одне одному щось), проста естафета з передаванням м'яча, можуть бути навіть "камінь, ножиці, папір", "хто довше не моргне", "напиши більше назв тварин, рослин тощо", відбивання кульки (зараз відбиваємо тільки головою, тепер тільки вказівним пальцем, тепер ліктем).

І якщо ми говоримо про агресію через те, що дитина хоче привернути увагу, то ми можемо її додатково заохочувати: "Ти класно грав з іншими дітьми (можемо назвати їхні імена), це було супер, мені сподобалось". Коли дитина буде поводитися не так, як нам потрібно, ми будемо говорити: "Зараз була не дуже хороша поведінка, мені не сподобалось, як ти поводився, і я знаю, що ти можеш краше, давай наступного разу".

ЩО РОБИТИ В МОМЕНТИ АГРЕСИВНОЇ ПОВЕДІНКИ

1. Убезпечити дитину від самої себе й інших дітей від неї. Якщо дитина аутоагресивна, вона може нанести шкоду собі (наприклад, битися головою об якісь предмети, кусати себе). Ми маємо унеможливити ці травми: підкласти щось під голову, покласти щось на руку, щоби дитина не кусала себе.

Якщо дитина проявляє агресію по відношенню до інших дітей, ми маємо відсторонити інших дітей, щоби вони не постраждали, і знайти місце, в якому дитина з аутизмом не зашкодить нікому і в якому саме заспокоїться. Це може бути невеликий куточок у класі, ресурсна кімната.

2. Учитель або асистент (той, хто зараз з дитиною) має подбати про власну безпеку.

Проте, як би ми не намагалися зробити цю ситуацію безпечною, нам краще все ж таки виявити, що спричиняє прояви агресії, змінити ті чинники й паралельно навчати дитину інших навичок: приймати відмови, слідувати розкладу, виконувати інструкції, звертатися з проханнями, грати з ровесниками. Тоді самих ситуацій агресії буде набагато менше.

Поставте свої запитання про підготовку інклюзивних класів до нового навчального року, на які ми відповімо під час наступних трансляцій
"Нова українська школа" Титульне фото: автор - olesiabilkei, Depositphotos Матеріал підготовлено за підтримки Міжнародного фонду "Відродження". Позиція Міжнародного фонду "Відродження" може не збігатися з думкою автора.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як навчати дітей з аутизмом в інклюзивних класах. Частина 1

# data[].attributes.attachment_link.description
Публікуємо конспект трансляції про роботу з дітьми з аутизмом і корекцію поведінкових проблем. Спікерка - Ольга Малікова, виконавча директорка Української асоціації поведінкових аналітиків, асистентка вчителя в київській школі №58.

# data[].attributes.headline
Розвиток пам'яті у дітей з ЗПР

# data[].attributes.subject
Розвиток пам'яті у дітей з ЗПР

# data[].attributes.headline
ГІПЕРДИНАМІЧНА ДИТИНА ІДЕ В ШКОЛУ. ЧОГО НЕ МОЖНА РОБИТИ БАТЬКАМ?

# data[].attributes.subject
ГІПЕРДИНАМІЧНА ДИТИНА ІДЕ В ШКОЛУ. ЧОГО НЕ МОЖНА РОБИТИ БАТЬКАМ?

# data[].attributes.headline
Як навчати дітей з РДУГ

# data[].attributes.subject
Як навчати дітей з РДУГ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Синдром дефицита внимания и гиперактивности сегодня стал очень распространённым диагнозом. Учителям работать с такими детьми непросто: они срывают уроки, не усваивают информацию, не могут долго сидеть на одном месте. Но их надо учить. И как же это сделать? Рассказывает наш блогер, психолог Наталья Вечерина.

Привет, учитель! Рассылка

Проявления СДВГ многообразны - отмечается до 100 особенностей поведения при это синдроме. Но есть и основные черты:

невнимательность,

импульсивность,

гиперактивность.

Обратите внимание: традиционно в нашем сознании дефицит внимания ассоциируется с гиперактивностью. Это не совсем верно: среди детей с СДВ можно встретить детей и без гиперактивности.

СДВ без гиперактивности

Дети с синдромом дефицита внимания без гиперактивности не просто не проявляют активности, они даже более медлительны, чем остальные. Это дети, которые "спят на ходу", "витают в облаках", "не от мира сего", легко запутываются и отвлекаются. У них появляются трудности с учебой, они медленно обрабатывают информацию, им трудно что-либо вспомнить. Складывается впечатление, что в основном у таких детей нарушена скорость обработки информации и избирательное внимание. Они часто не способны удерживать внимание на деталях, плохо слушают обращенную к ним речь, могут "выпадать" из разговора, терять нить рассказа.

Это дети-мечтатели, они часто забывают и теряют вещи в школе и дома. У них могут наблюдаться расстройства настроения. Часто бывают тревожными, озабоченными. Они не срывают уроки. Как правило, бывают очень стеснительными. СДВ не вызывает у них проблем с поведением, их проблема - плохая концентрация внимания. Чего не скажешь про другой тип детей.

СДВ с гиперактивностью

Эти ученики сразу обращают на себя внимание. Они способны сорвать любое занятие. Гиперактивность, как следует из названия, - чрезмерно активное поведение. Но в отличие от активности других детей с повышенной энергичностью, дети с СДВГ могут двигаться просто так, без всякой цели. Это может быть бесцельное передвижение по классу, ерзанье на стуле или постукивание по парте карандашом.

Избыточная подвижность и непоседливость особенно проявляется в ситуациях, требующих относительного покоя

Такие дети не способны сидеть неподвижно в течение всего урока. Если чего-то хочется, они стремятся получить это быстрее других: им сложно дождаться своей очереди или соблюдать правила. Действуют согласно первому желанию, часто берут чужие вещи. Этот список можно продолжать и продолжать.

Однако статистика говорит нам, что таких детей - от 3 до 20%. И учить их, конечно, тоже нужно. Беда в том, что стандартные приёмы и методы на таких учеников не действуют. К ним нужен особый подход как во время занятий в учебном центре или школе, так и дома.

Особенности работы, практические приёмы и способы

Продолжительность и время занятий

Гиперактивному ребенку прощу работать в начале дня, а не вечером. В самом начале урока, а не в конце. Ребенок с СДВГ не способен удерживать внимание в течение школьного урока (45 минут), уже на 7-8 минуте после начала урока он проявляет двигательное беспокойство и теряет внимание.

Для гиперактивных детей характерна цикличность: они продуктивно работают 5-15 минут, затем 3-7 минут мозг отдыхает, накапливая энергию для следующего цикла. В этот момент ребёнок отвлекается и не слушает учителя. Детям будет значительно легче, если всё занятие делить на короткие периоды. А после выполнения 2-3 заданий проводить физкультминутки или гимнастику для пальцев.

Рассадка в классе

Во время урока детям тяжело концентрировать внимание, они быстро отвлекаются, не умеют работать в группе, требуя к себе индивидуального внимания учителя. Часто не могут завершить работу, мешая при этом одноклассникам. Поэтому гиперактивному ребёнку лучше сидеть ближе к учителю и подальше от возможных источников отвлечения (окно, шкаф и т. д.)

Наиболее частая ошибка - посадить ребенка за последнюю парту. Без внешней помощи учителя ребенок не сможет работать и вести себя на уроке нужным образом. Посадив его поближе, мы предоставляем ученику возможность быстро обращаться за помощью к учителю в случае затруднения.

Как правило, в классе учитель требует, чтобы ученики сидели прямо и не отвлекались, но для таких детей эти два требования вступают в противоречие: если их голова и тело неподвижны, снижается уровень активности мозга. Чтобы сохранить концентрацию внимания, дети применяют адаптивную стратегию: они активизируют центры равновесия при помощи двигательной активности: например, шатаются на стуле. Поэтому для таких детей хорошо подходят не столы или стандартные парты, а специально предназначенные конторки, которые позволяют стоять на уроке, а не сидеть в статичной позе.

Работа со взрослым

Работая со взрослым один на один, ребёнок с гиперактивностью ведёт себя гораздо спокойнее, а следовательно - успешнее справляется с работой.

Работа с детьми

В групповую работу таких детей следует включать поэтапно. Начинать с индивидуальной работы, включать в малые группы и только потом привлекать к коллективной деятельности.

Понимание и распределение времени

Ребенок с СДВГ не может сам структурировать своё время. Взрослые должны следить за его рациональным использованием, чтобы не было перегрузок. У них "узкое окно времени": они видят только то, что происходит здесь и сейчас, не могут прогнозировать отсроченный результат. Чтобы руководить поведением ребенка, необходимо строить систему поощрения и наказания в понятной для него плоскости "здесь-сейчас", мотивируя пошагово к нужным действиям.

Самоконтроль, самоорганизация и выполнение правил

У детей с СДВГ лобные доли коры головного мозга, отвечающие за контроль поведения, формируются позднее, чем у сверстников, поэтому они, имея нормальный и даже высокий уровень развития интеллекта, не обладают способностью к самоконтролю. Поэтому особое внимание следует уделить обучению навыкам самоорганизации - научить записывать задания, следовать плану. В этом вам помогут упражнения, в которых задания придумываются ребенком для родителя или педагога. Обучая другого, ребёнок формирует самоконтроль, соотношение цели и результата, исправление ошибок.

Гиперактивному ребенку тяжело заставить себя делать то, что требуют взрослые. Его нужно отдельно учить соблюдать правила и следовать инструкциям. На уроке можно использовать следующий прием: прежде чем дать новое задание, попросите гиперактивного ребенка рассказать сверстникам, как и что надо сделать, озвучить правила выполнения или инструкцию.

Если ребёнок нарушает правила, то указать на эти правила нужно оперативно и без лишних слов

Все инструкции должны быть короткими и конкретными, состоящими не более чем из десяти слов. В противном случае ребенок всё равно не услышит взрослого и не выполнит задание.

Выполнение заданий

Задания, предлагаемые на уроке, пишем на доске. Большое значение имеет то, как мы даем инструкцию к выполнению задания: она должна быть четко структурированной, лучше начертить её или нарисовать, чем проговорить - то есть задействовать все формы предъявления информации.

Прежде чем ребёнок начнет выполнять упражнение, важно проверить, что он действительно понял задачу: попросите ребёнка объяснить своими словами, что нужно сейчас сделать. Начинать работу можно только тогда, когда ребенок дал внятный ответ. На определенный отрезок времени даем только одно задание. Так как при выполнении упражнений детям сложно поддерживать произвольное внимание и мотивацию к выполнению задачи.

Большие по объему задания:

делим на части;

для каждой части устанавливаем свою цель выполнения;

для каждой части устанавливаем свои временные рамки;

периодически контролируем ход работы каждой из частей, вносим необходимые поправки в работу.

Выполнение большой задачи по частям компенсирует трудности ребенка и создает у него положительную эмоцию переживания успеха, которая становится основой формирования мотивации к следующему упражнению.

При решении математических задач

Если задача, условия, путь решения не складывается у ребенка "в голове", то:

1. Выносим условия задачи во внешний план, когда ребенок может "увидеть" все это и физически совершить требуемые действия (поставить опыт).

2. Решаем задачи с использованием конкретных предметов или с помощью рисования картинок и схем.

При работе с текстом

1. Делим текст на небольшие смысловые отрывки.

2. Работаем с каждой частью отдельно

3. К каждому отрывку просим ребенка нарисовать схематичную картинку, которая поможет ему впоследствии припомнить содержание.

4. Не забываем определить цели каждого этапа работы и время его выполнения.

Такая работа не только помогает вспомнить содержание, но и заставляет сначала проанализировать смысловое содержание текста, чтобы потом перевести его в символический вид.

Особенности памяти у детей с СДВГ

Объем информации и установка на запоминание

Как правило, объем информации, который может быть запомнен с первого раза, у детей с дефицитом внимания (ДВ) не отличается от нормы. Однако это справедливо только для тех случаев, когда перед ребенком поставлена цель - запомнить. Дети без дефицита внимания обычно держат в голове информацию в течение некоторого времени, даже если их не попросили ее запомнить. А вот если ребенка с дефицитом внимания не просить запоминать, а, например, просто предложить повторить (слова или фразу), то он забудет повторенное очень быстро. Стоит отвлечь его на какое-либо другое задание, а потом попросить вспомнить, что он повторял перед этим, и выяснится, что воспоминания не сохранились.

Иногда дети с ДВ даже забывают факт того, что они что-то заучивали. Это касается как речевого, так и зрительно-пространственного материала. Поэтому прежде чем начинать что-то учить очень важно детям поставить такую цель, установку - запоминай.

Звуковая информация

При СДВ нередки и проблемы с обработкой звуковой информации. Такие нарушения мешают мозгу в полной мере понимать то, что он слышит. Ребенок или взрослый с этой проблемой не имеют дефектов органа слуха: звук легко передается в головной мозг, однако уже коре сложнее обработать его и полностью распознать смысл.

Например, ребенок на уроке может услышать, что учитель говорит: "Джордж Вашингтон был первым президентом США", но понять это как "Джордж Вашингтон - президент США". Если потом спросить его про Джорджа Вашингтона, он повторит свою переработанную версию и будет выглядеть нелепо и глупо. Из-за неспособности правильно осмыслить сказанное у детей могут возникать и социальные сложности.
Смена деятельности
В силу своей импульсивности детям с СДВГ трудно по первому требованию взрослого переключиться с одного вида деятельности на другой. Поэтому если вы хотите дать какое-то задание гиперактивному ребенку, сообщите о своих намерениях за несколько минут до начала новой деятельности. А за несколько минут до окончания занятия можно предупредить: "Осталось три минуты".

Помимо этого, на специальном стенде можно отметить основные моменты распорядка дня, очередность выполнения задания или правила поведения

Легче будет восприниматься информация, которая не только написана словами, но символами, картинками, понятными детям.

Чтобы у ребенка не возникали отрицательные эмоции по отношению к взрослому, который отрывает его от интересного и понятного дела, можно использовать сигнал таймера, заведенного на определенный отрезок времени. О том, на какое время завести таймер и что необходимо будет сделать после его сигнала, с ребенком тоже договариваются заранее. В этом случае у него не возникает агрессии по отношению к педагогу, и он готов к перемене вида деятельности. Конечно, это не решит полностью проблемы, но поможет педагогу сохранить добрые отношения с ребенком.

Формы работы

Использование нетрадиционных форм работы способствует повышению учебной мотивации. Это могут быть:

Возможность выбора домашнего задания,

Объяснение учебного материала учащимся из младших классов,

Роль "учителя" при объяснении одноклассникам того или иного задания,

Привыкшие к постоянным замечаниям дети с СДВГ, почувствовав свою значимость, с гораздо большим удовольствием и энтузиазмом выполняют даже не очень интересные для них задания. Для гиперактивного ребенка хорошо подбирать индивидуальные задания, они могут быть несколько меньше по объему. Предлагать их поочередно или на выбор. Важно часто поощрять ребенка за внимательность, а в случае отвлечения - перенаправлять на работу.

Поощрения и наказания

Система поощрения и наказания должна быть гибкой, но последовательной. Гиперактивный ребенок не умеет долго ждать. Поэтому поощрения должны носить моментальный характер и повторяться примерно через 15-20 минут. Один из вариантов поощрения - выдача жетонов, которые в течение дня можно обменять на какие-то значимые для ребенка награды. При наказании избегайте повторений слов "нет" и "нельзя".

Особенности работы педагога

Работа педагога на начальном этапе должна опираться на активное использование сильной стороны учащихся, не зацикливайтесь на устранении недостатков.

От ребёнка нельзя требовать выполнения комплексных задач. Например, он одновременно не может быть внимательным, усидчивым и сдержанным. Если вы хотите, чтобы он был внимательным, выполняя какое либо задание, постарайтесь не замечать, что он ерзает и вскакивает с места. Получив замечание, ребенок постарается какое-то время вести себя "хорошо", но уже не сможет сосредоточиться на задании.

В процессе обучения, особенно на первых порах, гиперактивному ребенку очень трудно одновременно выполнять задание и следить за аккуратностью. Поэтому в начале работы педагог может понизить требовательность к аккуратности. Это позволит сформировать у ребенка чувство успеха (а как следствие - повысить учебную мотивацию). Детям необходимо получать удовольствие от выполнения задания, у них должна повышаться самооценка.

Если не заострять внимание на дисциплине, то ребенок способен работать продуктивно и более спокойно себя ведет. Поэтому рекомендуется не обращать внимания на мелкие дисциплинарные нарушения - например, можно сидеть поджав ноги, "мотать" ими под столом, вставать рядом с партой и т. п.

Плюсы гиперактивности, или Не так-то все и плохо

Если ребенок всё-таки учится контролировать свои проявления, развивает волевые качества, усидчивость и внимание, учится справляться с тревогой другими способами, тогда гиперактивность переходит в конструктивную активность. И человек может добиться больших успехов в той деятельности, которую выбрал за счет изначального большого заряда энергии.
Вы находитесь в разделе "Блоги". Мнение автора может на совпадать с позицией редакции. Иллюстрация: Shutterstock / GoodStudio

# data[].attributes.attachment_link.title
Как учить детей с СДВГ: простые и важные алгоритмы. И никакой последней парты

# data[].attributes.attachment_link.description
Синдром дефицита внимания и гиперактивности сегодня стал очень распространённым диагнозом. Учителям работать с такими детьми непросто: они срывают уроки, не усваивают информацию, не могут долго сидеть на одном месте. Но их надо учить. И как же это сделать? Рассказывает наш блогер, психолог Наталья Вечерина.

# data[].attributes.headline
Стратегії і корисні поради для покращення поведінки дитини з РДУГ від 5до 11 років

# data[].attributes.subject
Стратегії і корисні поради для покращення поведінки дитини з РДУГ від 5до 11 років

# data[].attributes.headline
Учбовий простір для дитини з дислексією

# data[].attributes.subject
Учбовий простір для дитини з дислексією

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.title
Методи роботи з дітьми, які мають інтелектуальні порушення

# data[].attributes.headline
Адаптація та модифікація навчального матеріалу

# data[].attributes.subject
Адаптація та модифікація навчального матеріалу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Нова українська школа" вже писала, що для дітей з особливими освітніми потребами важливо забезпечити комфортне, насамперед психологічно, середовище для навчання. Цьому сприяють адаптації та модифікації навчального простору, матеріалів та індивідуалізація підходів на основі визначення потреб конкретної дитини. Виконавча директорка Української асоціації поведінкових аналітиків, вчителька-логопединя й асистентка вчителя столичної школи №58 Ольга Малікова продовжила розповідь про методики адаптації та модифікації в другій частині семінару "Підтримка учнів з ООП в інклюзивному навчанні: адаптації та модифікації" від ГО "Смарт освіта". Цього разу спікерка докладно зупинилася на:

адаптації та модифікації навчальних програм;

поурочному плануванні матеріалу та викладанні для дітей з ООП;

адаптації та модифікації навчальних матеріалів;

ролі та функції вчителя, асистента вчителя та корекційних фахівців у навчанні дитини з ООП.

ЩО ТАКЕ МОДИФІКАЦІЯ НАВЧАЛЬНОЇ ПРОГРАМИ

Адаптація - це стратегії, що допомагають дитині з ООП засвоювати ті самі обсяги знань, що і її однокласники в інклюзивному класі. Тоді як модифікація - це зміна (зазвичай, спрощення) змісту предмету, програми викладання та, у результаті, рівня знань та навичок, які має опанувати дитина впродовж навчання.

Якщо у випадку адаптації зміст навчання відповідає рівню знань та навичок, що отримує весь клас, то модифікація - це змога дитині з ООП брати участь у навчальній діяльності, хоча рівень засвоюваних знань може не відповідати віковим особливостям учнів класу класу, у якому вона навчається.

ФУНКЦІЇ ПЕДАГОГІВ І АСИСТЕНТІВ

Для навчання учнів з особливими освітніми потребами працюють одразу кілька фахівців, і координація їхньої роботи важлива для успіху. Зазвичай із дитиною, окрім учителя, працюють асистент учителя, психолог, корекційні педагоги.

Найбільше навантаження лягає на плечі асистента вчителя, адже це людина, яка найбільше відслідковує реакції та специфіку поведінки учня з ООП, спостерігає, розуміє його потреби та методи їхнього задоволення. З іншого боку, цей фахівець має бути обізнаний із навчальними планами класу з кожного предмету.
Функції асистента вчителя:

знати особливості кожного учня з ООП у класі;

пам'ятати всі потрібні адаптації для кожної з таких дітей;

бути обізнаним у змісті навчальної програми з кожного предмету, що викладається в класі, а також усіх розділів освітньої програми загалом;

відслідковувати календарно-тематичне планування предметів;

знати й дотримуватися всіх модифікацій навчальних програм для учнів з ООП, якими опікується в класі.

заздалегідь вивчати зміст кожного уроку, на якому є дитина з ООП;

розробляти та виготовляти додаткові матеріали, адаптовані чи модифіковані під потреби дитини.

комунікувати з учителем, корекційними педагогами та батьками, а також допомагати дитині із соціальною комунікацією в класі;

над розробленням модифікованих програм (так само, як і над форматом адаптацій) асистенти працюють не самостійно, а разом з учителем.

Як часто треба обговорювати навчання дитини з ООП
Обговорювати питання навчальної практики таких дітей треба щонайменше раз на тиждень. Тоді як аналізувати їхні досягнення в навчанні та соціалізації, потрібно щоденно, до чи після уроків. Ця структурна робота дає змогу планувати уроки та готувати адаптовані чи модифіковані навчальні матеріали заздалегідь, за кілька тижнів до уроку з певної теми.
Роль психологів та корекційних фахівців
Їхня роль - у відслідковуванні емоційних та психологічних реакцій на навчальні заходи та надання рекомендацій щодо підтримки учнів з ООП у школі. Вчителі та асистенти можуть дотримуватися або не дотримуватися цих рекомендацій, але тільки комплексна робота з дитиною з ООП забезпечить максимальний ефект у засвоєнні знань та навичок.

АДАПТАЦІЇ У НАВЧАННІ
Адаптація спрямована на:

пошук і розроблення способів подання інформації та вивчення предмету дитиною з ООП з урахуванням особливостей її сприйняття;

використання додаткових засобів і матеріалів (карток, інструкцій, правил тощо);

розроблення та формування способів перевірки засвоєння знань та навичок.

Для кращого засвоєння матеріалу можна використовувати:

поділ завдань на кілька, простіших за змістом або покрокових;

зменшення тривалості виконання завдання або їхньої кількості за умови збереження рівня складності:

частіші повторення, спрощені інструкції до виконання;

залучення нетипових методик - комп'ютерних програм, візуалізаційних карток, предметів, аудіо- та відеороликів тощо;

оформлення навчальних матеріалів з огляду на фізіологічні потреби учня - великий шрифт, виділення кольором, підкреслення.

МЕТОДИКИ ОЦІНЮВАННЯ УЧНІВ, ЯКІ НАВЧАЮТЬСЯ ЗА АДАПТОВАНИМИ ПРОГРАМАМИ

Оцінювання рівня отримуваних знань та навичок за адаптованими програмами також потребує індивідуального підходу.
Рекомендації:

Письмові завдання можна складати окремо від завдань решти класу на основі індивідуального тестування за темами. Дитині може бути наданий додатковий час на виконання завдань або їхня скорочена кількість зі збереженням складності.

Учню з ООП може знадобитися допомога асистента або вчителя. Проте варто пам'ятати, що вони не мають розв'язувати завдання замість дитини, а лише надати допомогу в розумінні завдання та алгоритмах дій.

Можна запропонувати дитині виконати завдання нестандартно - у вигляді презентації, картинок, ілюстрацій - та показати результат особисто вчителю чи в невеликій групі однокласників, а не перед усім класом.

МОДИФІКАЦІЯ НАВЧАЛЬНОЇ ПРОГРАМИ

Основні завдання модифікації - спрощення, виключення чи ущільнення змісту навчальної програми з урахуванням особливостей учня з ООП. Також вона спрямована на забезпечення активності дитини в навчальній соціалізації (активній участі в навчанні класу) та організацію індивідуальних умов навчання за допомогою додаткових методів і засобів.

Особливість методики в тому, що вона не аналогічна вимогам та змісту навчання спеціальних шкіл. Ідея модифікованої інклюзії в тому, що дитина вчиться за тим же тематично-календарним планом, що і весь клас загальноосвітньої школи. Теми уроків для учня з ООП та решти учнів збігаються, але різняться матеріали, підходи та глибина вивчення. Програми ж спеціальних шкіл можна (і варто!) використовувати як методичний матеріал визначення змісту навчання та класифікацій оцінювання.

Отже, основні принципи модифікації:

спрощення (зменшення складності цілей і / або змісту);

виключення (скорочення кількості дисциплін, що вивчаються, або зменшення вимог до кінцевих цілей вивчення предмету та виключення певного змісту);

поєднання або ущільнення (інтеграція деяких предметів в один курс або інтеграція кінцевих цілей, змісту).

Для модифікації навчальних планів та змісту уроків використовують:

скорочення обсягу матеріалу, що вивчається на уроці;

зменшення кількості тем з однієї чи кількох дисциплін;

заміна завдання на інше за збереження напряму вивчення дисципліни (наприклад, набрати текст на комп'ютері замість писати його ручкою);

зниження складності завдання (складання замість множення);

використання додаткових матеріалів - карток, алгоритмів дії, правил - у вигляді малюнків чи позначок;

повторення інструкцій та алгоритмів дії.

Відповідно, і система оцінювання учнів з ООП, які навчаються за модифікованими програмами, розробляється окремо з урахуванням індивідуальних можливостей. Завдання до перевірки мають передбачати прості дії замість складних (намалювати замість написати, обчислити за допомогою калькулятора тощо).

ПОУРОЧНЕ ПЛАНУВАННЯ

Поурочне планування роботи для особливої дитини - це, переважно, завдання асистента вчителя. Він має отримати від педагога тему і план наступного уроку для всього класу, продивитися навчальний матеріал, що буде використовуватися, проаналізувати інформацію і зробити низку висновків:

чи потрібна його підопічному психолого-емоційна адаптація на цьому уроці;

чи достатній рівень попередньої підготовки для розуміння матеріалу;

чи потрібні додаткові (і які саме) матеріали - адаптовані або модифіковані;

які саме завдання учень зможе виконати, повністю чи частково, яка допомога йому потрібна;

чи передбачено залучення дитини до усних відповідей, роботи біля дошки чи в групах;

які саме інформацію та навички дитина має отримати наприкінці уроку (визначається разом з учителем).

Тобто кожне заняття дитини з ООП у класі має бути пропрацьоване педагогами заздалегідь, щоби провести ним учня покроково, не відволікаючи решту класу від теми уроку.

АДАПТАЦІЯ ТА МОДИФІКАЦІЯ НАВЧАЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ

Коли ми говоримо про навчальні матеріали для дітей з ООП, то в обох випадках є багато спільного. Насамперед, це спрощення: чіткі інструкції та алгоритми виконання, виключення неважливих компонентів, зменшення інформативного навантаження.

Важливе значення має використання додаткових навчальних матеріалів:

тематичних карток, комп'ютерних програм, кольорів тощо (ми писали про це в першій частині матеріалу);

переформулювання правил та інструкцій більш доступними для розуміння й менш "науковими" словами;

додаткові схеми чи креслення - примітивні, але зрозумілі. Це можуть бути й логопедичні картки, і кубики Зайцева, і календарі, і спеціальні лінійки чи таблички.

Індивідуалізація - також обов'язкова вимога до адаптованих та модифікованих матеріалів. Стосується це як навчальних, так і матеріалів для перевірки засвоєних знань. Усі ці матеріали обов'язково мають відповідати тематиці занять усього класу.
Анна Степанова-Камиш, "Нова українська школа" Титульне фото: автор - vizualni, Depositphotos

# data[].attributes.attachment_link.title
Навчання дітей з ООП: адаптація та модифікація навчальних програм

# data[].attributes.attachment_link.description
"Нова українська школа" вже писала, що для дітей з особливими освітніми потребами важливо забезпечити комфортне, насамперед психологічно, середовище для навчання. Цьому сприяють адаптації та модифікації навчального простору, матеріалів та індивідуалізація підходів на основі визначення потреб конкретної дитини.

# data[].attributes.headline
Дитяча та підліткова агресія

# data[].attributes.subject
Дитяча та підліткова агресія

# data[].attributes.headline
Вправи для дітей з РАС

# data[].attributes.subject
Вправи для дітей з РАС

# data[].attributes.headline
Привчання дитини до 

# data[].attributes.body
Привчання дитини до туалету

# data[].attributes.headline
Навчання новим навикам

# data[].attributes.subject
Навчання новим навикам

# data[].attributes.headline
Таблиця розвитку -ігрова 

# data[].attributes.subject
Таблиця розвитку -ігрова 

# data[].attributes.body
Батьки, завдяки цій таблиці Ви можете сами визначити  прогалини у розвитку своєї дитини і звернутися за допомогою до спеціалістів ІРЦ

# data[].attributes.headline
Діяльність ІРЦ

# data[].attributes.subject
Діяльність ІРЦ

# data[].attributes.headline
Що таке аутизм?

# data[].attributes.subject
Що таке аутизм?

# data[].attributes.headline
Графік роботи

# data[].attributes.subject
Графік роботи

# data[].attributes.body
телефон +380953313238

9.00-17.30

13.00- 13.30 - обідня перерва

# data[].attributes.headline
КОРИСНИЙ КОНТЕНТ ДЛЯ ДІТЕЙ З АУТИЗМОМ В УМОВАХ ВІЙНИ ВІД АМЕРИКАНСЬКИХ КОЛЕГ З ELS FOR AUTISM FOUNDATION

# data[].attributes.subject
КОРИСНИЙ КОНТЕНТ ДЛЯ ДІТЕЙ З АУТИЗМОМ В УМОВАХ ВІЙНИ ВІД АМЕРИКАНСЬКИХ КОЛЕГ З ELS FOR AUTISM FOUNDATION

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els for Autism Foundation, зокрема логопед Мія Холлоран, підготували корисний контент для сімей, які виховують дітей з особливими потребами, у ситуації війни. Це:

Щиро дякуємо нашим американським колегам з Els for Autism Foundation за корисний контент, такий необхідний для дітей з аутизмом у надскладний воєнний час непередбачуваності та тривоги.

Слава Україні!

# data[].attributes.attachment_link.title
КОРИСНИЙ КОНТЕНТ ДЛЯ ДІТЕЙ З АУТИЗМОМ В УМОВАХ ВІЙНИ ВІД АМЕРИКАНСЬКИХ КОЛЕГ З ELS FOR AUTISM FOUNDATION - Практичний психолог - Каталог статей - Інклюзивно-ресурсний центр м. Мукачева

# data[].attributes.attachment_link.description
Els for Autism Foundation, зокрема логопед Мія Холлоран, підготували корисний контент для сімей, які виховують дітей з особливими потребами, у ситуації війни. Це: Щиро дякуємо нашим американським колегам з Els for Autism Foundation за корисний контент, такий необхідний для дітей з аутизмом у надскладний воєнний час непередбачуваності та тривоги. Слава Україні!