# data[].attributes.headline
Regler i forhold til underholdning og halekupering af grise 

# data[].attributes.subject
Regler i forhold til underholdning og halekupering af grise 

# data[].attributes.headline
Kan det forsvares at avle kalve for at slå dem ihjel ved fødslen? 

# data[].attributes.subject
Kan det forsvares at avle kalve for at slå dem ihjel ved fødslen? 

# data[].attributes.body
https://www.etik.dk/dyreetik/kan-det-forsvares-avle-kalve-sl%C3%A5-dem-ihjel-ved-f%C3%B8dslen

Ifølge tal fra Videncentret for Landbrug blev 28.160 ud af 36.338 Jersey-tyrekalve aflivet i perioden fra juli 2010 til juli 2011. I værste fald vil den ændrede støtte fra EU betyde, at op mod 200.000 danske tyrekalve årligt vil blive aflivet. Det forklarer landskonsulent i dyrevelfærd Peter Stamp Enemark fra afdelingen for kvæg under Videncentret for Landbrug, som er en organisation under landbrugets brancheorganisation Landbrug & Fødevarer.

Der er en potentiel risiko for, at antallet af aflivninger vil stige markant på længere sigt. Det vil ikke ske fra den ene dag til den anden, men der er en risiko for, at det udvikler sig i den retning, siger Peter Stamp Enemark om konsekvensen af den ændrede handyrpræmie, som indtil nu har givet landmændene et tilskud på omkring 1000 kroner pr. tyrekalv, de har opdrættet. Præmien vil i 2012 og 2013 være på cirka 400 kroner, og der er i EU-regi forhandlinger om tilskuddets fremtid.

At langt flere tyrekalve må forventes at blive aflivet, får dog ikke formanden for Det Dyreetiske Råd på barrikaderne. For Peter Sandøe, som også er professor i bioetik ved Københavns Universitet, er det afgørende ikke antallet af aflivninger, men at dyrene ikke lider.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
MED AFSTEMNING fødslen. Det er nødvendigt, at dyrene kommer til verden, for at kvierne kan producere mælk, men kalvene bliver spildprodukter. Grotesk at have et produktionssystem, der skaber liv for at dræbe det igen, lyder det fra bioetiker

De mandelformede øjne, der tilhører den chokoladebrune ko i grønt græs, kigger fra mælkekartoner på supermarkedets forbrugere.

Men med til historien om det idylliske landbrugsbillede hører fortællingen om de tusindvis af tyrekalve, der hvert år aflives lige efter fødslen.

Det er særligt den lysebrune Jersey-race, som på grund af sine gener bliver slået ihjel. Generne betyder, at det tager meget lang tid at fede dyrene op, og for landmanden er der derfor ikke en god økonomi i at beholde tyrekalvene, som ikke giver mælk.

Fra årsskiftet forudser landbruget, at antallet af aflivninger vil stige, fordi tilskud fra EU, den såkaldte handyrpræmie, nedsættes. Dermed vil aflivningerne også ramme andre kvægracer som for eksempel den sortbrogede ko.

Ifølge tal fra Videncentret for Landbrug blev 28.160 ud af 36.338 Jersey-tyrekalve aflivet i perioden fra juli 2010 til juli 2011. I værste fald vil den ændrede støtte fra EU betyde, at op mod 200.000 danske tyrekalve årligt vil blive aflivet. Det forklarer landskonsulent i dyrevelfærd Peter Stamp Enemark fra afdelingen for kvæg under Videncentret for Landbrug, som er en organisation under landbrugets brancheorganisation Landbrug & Fødevarer.

Der er en potentiel risiko for, at antallet af aflivninger vil stige markant på længere sigt. Det vil ikke ske fra den ene dag til den anden, men der er en risiko for, at det udvikler sig i den retning, siger Peter Stamp Enemark om konsekvensen af den ændrede handyrpræmie, som indtil nu har givet landmændene et tilskud på omkring 1000 kroner pr. tyrekalv, de har opdrættet. Præmien vil i 2012 og 2013 være på cirka 400 kroner, og der er i EU-regi forhandlinger om tilskuddets fremtid.

At langt flere tyrekalve må forventes at blive aflivet, får dog ikke formanden for Det Dyreetiske Råd på barrikaderne. For Peter Sandøe, som også er professor i bioetik ved Københavns Universitet, er det afgørende ikke antallet af aflivninger, men at dyrene ikke lider.

Forskere i dyrevelfærd er relativt enige om, at dyr først gradvist kommer til bevidsthed, når de begynder at trække vejret. Hvis de aflives lige efter fødslen, når de derfor ikke at opleve noget, understreger han og henviser til, at aflivningen selvfølgelig skal ske korrekt, ved at dyret skydes med en boltpistol, og at halspulsåren efterfølgende skæres over.

Han mener, at hvis ikke man kan tilbyde dyret et ordentligt liv, er det bedre at slå det ihjel. Tidligere blev et stort antal tyrekalve sendt på en lang rejse til Holland for at blive opdrættet i en intensiv kalveproduktion. I sammenligning hermed er det efter hans opfattelse bedre, at de danske landmænd selv tager ansvar for, at dyrene kommer herfra på en anstændig måde.

Ikke alle er dog enige i det syn på sagen. Ifølge Mickey Gjerris, lektor i bioetik ved Københavns Universitet og medlem af Det Etiske Råd, er aflivningerne af tyrekalve et udtryk for, at vi fuldstændig har mistet fornemmelsen for, at der er tale om levende væsener.

Landbrugsproduktionen er indrettet sådan, at der er produkter, hvor dyr bliver et spildprodukt, forklarer Mickey Gjerris med henvisning til, at kvierne skal være drægtige for at kunne producere mælk, men at tyrekalvene dræbes straks efter fødslen.

Siden Anden Verdenskrig er vores forbrug af animalske produkter eksploderet. Det er etisk uholdbart. Vi har fjernet os fra et fokus på, hvad vi spiser, og hvor det kommer fra, til at vi står i supermarkedet og kun tænker på, hvor billigt vi kan få et produkt, siger han.

Og aflivningerne af tyrekalve er ikke et enestående fænomen. Også nyudklækkede hanekyllinger bliver slået ihjel for at effektivisere ægproduktionen, forklarer Mickey Gjerris.

Generelt har vi fået et landbrug, hvor det enkelte dyr intet betyder. De er blot produktionsenheder, der skal presses så meget som muligt for at maksimere effektiviteten i produktionen og dermed overskuddet. Det er grotesk at have et produktionssystem, der skaber liv for at dræbe det igen, fordi der ikke er brug for det, siger han, men tilføjer, at det trods alt er bedre, at dyrene aflives, end at de lever et kummerligt liv. Derfor mener han, at man i nogle tilfælde kan tale om, at det ud fra en dyrevelfærdsmæssig synsvinkel kan være en fordel med aflivningen ved fødslen.

Det burde dog gøre noget ved os som mennesker, men der hersker en form for bevidst eller villet uvidenhed. For informationerne om for eksempel aflivningen af tyrekalve findes, lyder det fra Mickey Gjerris, der fortsætter:

Vi vil ikke vide, at vores livsstil koster ofre. For det vil kræve, at vi ændrer vores måde at leve på. Vi ender som hyklere, der på den ene side slæber ungerne med i zoologisk have for at se på nuttede dyreunger, og på den anden side foragter vi livet, hver gang vi køber en liter mælk.

Mickey Gjerris mener, det er en alvorlig sag, at så mange sunde og nyfødte tyrekalve aflives blot for at opretholde en mælkeproduktion.

Dyr er levende væsener, som skal respekteres. Alene det at kunne sige, at det er lige meget, om det er 1 eller 200.000, der slås ihjel, viser, at der er noget galt. Det er en alvorlig sag at tage et liv. Vil vi virkelig være mennesker, der kendetegnes ved, at vi møder det nyfødte liv med en boltpistol for at aflive det?, spørger Mickey Gjerris.

Selvom Peter Sandøe er af den overbevisning, at aflivningerne kan forsvares, frygter han, at et stort antal aflivninger kan føre til en forråelse af forholdet mellem landmand og dyr. Normalt vil netop det at tage hånd om de nyfødte kalve være en vigtig og positiv del af landmandens omgang med dyrene. Og han medgiver, at det kan virke meningsløst, at dyr fødes, uden at de bliver brugt til noget, og at der er noget trist ved, at så mange sunde dyr aflives.

Bedst vil det være, hvis kalvene kunne blive brugt til at producere kød. Der findes allerede en meget fornuftig og dyrevenlig produktion af såkaldt dansk kalv. Hvis detailhandlen og forbrugerne vil bakke mere op om det danske kalvekød frem for at købe billigt importeret kød, vil det ikke være nødvendigt at aflive danske kalve, siger Peter Sandøe.

Ifølge Peter Stamp Enemark fra Videncentret for Landbrug kan en prisstigning på to til tre kroner pr. kilo kød samt et fald i omkostninger til foder være med til at bremse aflivningerne.

Hos Coop, der blandt andet tæller butikkerne Kvickly, SuperBrugsen, Fakta og Irma, lyder det fra den forbrugerpolitiske direktør, Mogens Werge, at det vil være en vanskelig prisstigning at overbevise forbrugerne om.

Der er et meget stort fokus på pris, når det handler om dagligvarer, og derfor kan vi ikke gå ud fra, at alle forbrugere vil betale en merpris for dyrevelfærd, siger han og henviser til, at der fortsat er mange, der køber buræg, selvom der i de økologiske æg findes et dyrere og mere dyrevenligt alternativ.

TIL LÆREREN: Find undervisningsmateriale om etik

Omvendt kan man sige, at hvis det lykkes at gøre det tydeligt for forbrugerne, hvad prisstigningen handler om, tror jeg, at nogle vil betale for det, siger han og peger på, at to til tre kroner mere pr. kilo kød ikke er en voldsom stigning for de forbrugere, der er indstillede på at betale for dyrevelfærd.

Mogens Werge mener dog ikke, at supermarkedskæden alene kan løfte opgaven. Også landbruget må bidrage til at oplyse om årsagen til prisændringen.

I landbruget kan der gøres mere for at mindske antallet af aflivninger af tyrekalve, forklarer Peter Stamp Enemark. Blandt andet vinder metoden til at kønssortere sæd frem. På den måde kan landmanden få flere kvier end tyre og dermed aflive færre kalve. På længere sigt kan der også tænkes i at forbedre kødkvaliteten ved at se på avl og genetik hos Jerseyracen og dermed forbedre dens egenskab til at producere kød. Ligesom forskellige racer kan krydses, og gener kan forbedres over en årrække.

# data[].attributes.attachment_link.title
Kan det forsvares at avle kalve for at slå dem ihjel ved fødslen?

# data[].attributes.attachment_link.description
MED AFSTEMNING fødslen. Det er nødvendigt, at dyrene kommer til verden, for at kvierne kan producere mælk, men kalvene bliver spildprodukter. Grotesk at have et produktionssystem, der skaber liv for at dræbe det igen, lyder det fra bioetiker De mandelformede øjne, der tilhører den chokoladebrune ko i grønt græs, kigger fra mælkekartoner på supermarkedets forbrugere.

# data[].attributes.body
"Landbruget kan have ret i, at betegnelsen ”burgrise” er misvisende, men ser man på grisenes levevilkår generelt, synes metaforen ikke at være helt ved siden af

https://www.kristeligt-dagblad.dk/kronik/etikken-halter-i-svineproduktionen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
DEBATTEN OM den danske svineproduktion kører igen. Denne gang foranlediget af Dyrenes Beskyttelses kampagne mod "burgrise". Påstandene flyver gennem luften, og erhvervsorganisationen Landbrug & Fødevarer har meldt ud, at der er tale om hetz mod svineproducenterne baseret på et helt fortegnet billede af livet for en typisk dansk industrigris.

Det kan derfor være værd at stoppe op og se på, hvad der egentlig er op og ned i svineproduktionen, og se på de argumenter, som landbruget anvender, når de vil retfærdiggøre produktionsmetoderne.

For det første er det værd at bemærke, at danske grise traditionelt set ikke lever i bure. På den måde kan landbruget have ret i, at betegnelsen "burgrise" er misvisende, men ser man på grisenes levevilkår generelt, synes metaforen ikke at være helt ved siden af - særligt når man betænker, at ingen af grisene nogensinde bliver lukket ud af staldbygningerne.

Grisene, der af natur er nysgerrige, intelligente og sociale væsener, tilbringer hele deres liv i båse med stort set intet andet at foretage sig end at spise, sove og så begynde forfra. Lægger man hertil, at de får meget lidt rodemateriale, at lovgivningens pladskrav til en gris på 100 kilo er 0,65 kvadratmeter, og at søerne stadig tilbringer en stor del af livet fikseret i bøjler, så er ordet bur set herfra meget rammende.

Der er for mig at se fire veje, som den konventionelle svineproduktion kan gå, når den vil forsvare sig selv. Man kan for det første hævde, at grisene har det godt, og at bekymringen for deres velfærd er misforstået. Danske grise er glade grise. Tager man de livsvilkår i betragtning, som er beskrevet ovenfor og betænker en række andre faktuelle forhold i svineproduktionen, så er den påstand - uanset hvilket syn man har på dyrevelfærd - svær at acceptere.

Her skal det blot nævnes, at hangrise kastreres uden bedøvelse, 97 procent af alle svin halekuperes rutinemæssigt på trods af, at det kun må finde sted, når alle andre muligheder er afprøvet (herunder mere plads og rigeligt med rodemateriale), 11-15 procent af søerne ender med at dø eller blive aflivet i stedet for at ende på slagteri, og mere end 24.000 pattegrise dør hver dag i produktionen. Flæskestegen har tydeligvis en pris - og det er grisene, der betaler den.

EN ANDEN MULIGHED er at pege på, at grisene i den økologiske produktion også har velfærdsproblemer. Det er for så vidt rigtigt. Halebid, pattegrisedødelighed og skader efter slåskampe er nogle af problemerne i den økologiske produktion. For hvert af problemerne kan man diskutere, hvor stort det er, men man kan ikke nægte, at den økologiske produktion også har velfærdsproblemer. Til gengæld har grisene mulighed for i langt højere grad at udfolde deres naturlige adfærd.

Som forbruger kan man vælge enten at støtte den økologiske produktion eller frilandsproduktionen, der for mig at se rummer en højere dyrevelfærd end den konventionelle, eller fastholde, at ingen af produktionssystemerne rummer høj nok velfærd, hvorfor der skal falafler på middagsbordet. Etisk set synes det også problematisk, når de konventionelle svineproducenter peger på, at andre også gør noget forkert i forsøget på at vaske egne hænder. Som mennesker må vi først og fremmest stå på mål for egne handlinger. Det er ingen undskyldning, at andre også gør noget forkert.

Den tredje mulighed er at pege på, at hvis man kun hæver kravene til den danske svineproduktion, vil produktionen blot flytte til udlandet (for eksempel Polen), hvor velfærden er endnu værre end i Danmark. Her er det værd at nævne, at de danske svineproducenter selv lever højt på, at blandt andet svenskerne tager EU-forbuddet mod halekupering af grise alvorligt - og de svenske svineproducenter derfor er blevet delvist udkonkurreret af de danske. På det punkt har man ingen problemer haft med at skævvride markedsmekanismerne og konkurrere på ulige vilkår. Her burde man måske betænke, at når man selv går efter laveste fællesnævner, så legitimerer man, at andre også gør det.

Et alternativ kunne være at gå foran og indføre en produktion, der giver dyrene anstændige levevilkår. Vi danskere elsker at se os selv som fyrtårne for andre lande. Her er en oplagt mulighed for at lyse op og vise, at dyrenes behov går forud for produktionens effektivitet. Det ville da være et bedre eksempel at sætte.

Videre klinger bekymringen for, at svineproduktionen flytter til lande med ringere velfærd unægtelig også noget hult, når man betænker, at danske svineproducenter helt frivilligt eksporterer 12 millioner smågrise til Tyskland og Polen hvert år for at tjene penge. Lande, som man samtidig fremhæver, har så dårlig en dyrevelfærd, at det vil være et problem, hvis danske forbrugere vælger svinekød derfra. Hvis velfærden er så dårlig i de lande, synes det hyklerisk, at man er villig til at sende levende smågrise ned til de forhold.

Det sidste argument, som landbruget ofte fremfører, er de mange arbejdspladser og indtægter, som produktionen skaber i Danmark. Etisk set opgiver man her at argumentere for, at grisene har tålelige liv, men går på klassisk nytte-etisk vis ud fra, at dyrenes lidelser opvejes af gevinster et andet sted. Hvordan man sammenligner den lidelse, som en dansk gennemsnitsgris oplever igennem sit liv, med nogle tal på en bundlinje, står dog noget uklart. Og om man medregner de omkostninger, som produktionen har for miljø, natur, klima og folkesundhed i de økonomiske beregninger, står heller ikke helt klart.

Men selv hvis man accepterer landbrugets tal, giver det mening at spørge, om vi som anstændige mennesker i et velhavende land kan retfærdiggøre vores behandling af grisene med henvisning til penge. Kan de ikke tjenes for dyrt?

BURDE VI IKKE i langt højere grad søge alternative muligheder til at skabe arbejdspladser og eksport? Det kunne være i form af dyr, der har liv, hvor de mærker sol, jord, vind og regn uden at blive skåret i for at passe ind i produktionsapparatet. Eller ved at satse på at udvikle plantebaserede proteinkilder i stedet for at fastholde en animalsk produktion - det kalder de dystre tal for biodiversitet og klima på. Skal vi på nogen måde løfte de udfordringer, vi står foran, skal vi omstille samfundet på en lang række punkter. Et af dem er vores mad. Der skal langt mindre kød på bordet i fremtiden af hensyn til os selv, klima og natur. Igen kunne Danmark være et af de lande, der gik foran i stedet for at hænge fast i fortidens fejltagelser.

En omstilling af dansk svineproduktion til en langt mindre produktion med langt mere fokus på dyrevelfærd tager tid og koster penge, men landbruget befinder sig i en afgrundsdyb gældskrise, og for den enkelte landmand er virkeligheden ofte en stor gæld, der umuliggør nye investeringer. "Burgrisene" er derfor ikke kun landbrugets problem. De er vores fælles problem. Det nytter ikke at sidde forarget og skrive under på en kampagne og kræve forandringer, hvis man ikke er villig til at hjælpe dem på vej.

For det første kan man jo huske sine værdier, næste gang man står ved køledisken; ikke lade sig friste af de mange tilbud på billigt kød fra dyr, som har haft liv, vi ganske enkelt ikke kan være bekendt; købe mindre, men bedre. Men da op mod 90 procent af produktionen eksporteres, så har de danske forbrugere kun ringe indflydelse på, hvad der foregår.

Endnu vigtigere er det, som borger, at arbejde på, at landbruget får mulighed for at omstille sig til en grøn og dyrevelfærdsvenlig produktion med langt større fokus på klima og natur. Det kunne være ved at ændre landbrugsstøtten, så den kan anvendes som et redskab til forandring - både for vores egen og grisenes skyld.

# data[].attributes.attachment_link.description
DEBATTEN OM den danske svineproduktion kører igen. Denne gang foranlediget af Dyrenes Beskyttelses kampagne mod "burgrise". Påstandene flyver gennem luften, og erhvervsorganisationen Landbrug & Fødevarer har meldt ud, at der er tale om hetz mod svineproducenterne baseret på et helt fortegnet billede af livet for en typisk dansk industrigris.

# data[].attributes.body
”Vi er meget langt fra vores børnelærdom med det idylliske billede af landmandens bondegård. Det er i virkeligheden grisefabrikker, vi har med at gøre. Det er en benhård industri, som går ud på at lave så meget svinekød til så billige penge som muligt. Vi tror ikke på, at det er en holdbar strategi på langt sigt for dansk landbrug,” siger Britta Riis.

”Det er jo tydeligt, at der er opbakning fra dansker til, at der skal ske noget. Vi kan som forbrugere godt gøre en forskel med vores indkøbsvaner, men realiteten er, at omkring 90 pct. af det danske svinekød bliver eksporteret til udlandet. Derfor kræver det politiske indgreb, hvis vi for alvor skal gøre en forskel for de over 30 millioner danske grise, som produceres hvert år,” siger Britta Riis

# data[].attributes.body
8000 grise dør hvert år ved transport i Danmark | Indland | DR

# data[].attributes.body
Artikel fra Københavns Universitet, skrevet af Peter Sandøe (https://dyreetik.ku.dk/dyreetisk-teori/undervisningstekst_dyreetik/)

”Alle dyr er lige, men nogle dyr er mere lige end andre”, sådan lyder en berømt replik i George Orwells Kammerat Napoleon. Orwell forsøger via en beretning om det indbyrdes forhold mellem dyrene på en gård at sige noget om forholdene i Stalins Sovjetunionen, hvor et princip om lighed mellem mennesker slog over i sin eks- treme modsætning.

To amerikanske forskere Arnold Arluke og Clinton R. Saunders har i bogen Regarding Animals (Temple University Press, Philadel- phia: 1996) sat ord på dette fænomen, idet de taler om den socio- zoologiske skala. De peger på, at helt tilbage i rødderne af vores kultur har dyr ikke bare været dyr. Dyrene er blevet indplaceret i hierarkier, hvor der bl.a. skelnes mellem nyttige og farlige dyr og mellem gode og onde eller dæmoniske dyr. Sådanne billeder af dyr har også indlejret sig i vores sprog. Hvis nogen f.eks. Ànder på at kalde et andet menneske for en slange, så er det ikke særlig pænt, men vi forstår godt, hvad der menes.

Bør man ikke på den baggrund lægge den sociozoologiske skala bag sig, også når det drejer sig om dyrs vilkår? Jo, det bør man, i hvert fald i sammenhænge, hvor konsekvensen er en grov negativ særbehandling af bestemte dyrearter. Forfatteren til dette kapitel har i Áere sammenhænge i sin egenskab af formand for Det Dy- reetiske Råd været med til at komme med forslag, som bidrager til at ligestille dyr.

# data[].attributes.headline
Lavest svinebestand i 25 år - Danmarks Statistik, 1. januar 2023

# data[].attributes.subject
Lavest svinebestand i 25 år - Danmarks Statistik, 1. januar 2023

# data[].attributes.body
Bestanden af svin i Danmark var på 11,5 mio. stk. 1. januar 2023. Det er 1,6 mio. færre svin end på samme tidspunkt sidste år. På et år er bestanden af svin dermed faldet 12,2 pct. - og bestanden er nu den laveste i 25 år.

https://www.dst.dk/da/Statistik/nyheder-analyser-publ/nyt/NytHtml?cid=40187

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Svinebestanden 1. januar 2023

Bestanden af svin i Danmark var på 11,5 mio. stk. 1. januar 2023. Det er 1,6 mio. færre svin end på samme tidspunkt sidste år. På et år er bestanden af svin dermed faldet 12,2 pct. - og bestanden er nu den laveste i 25 år. Der er fald for alle typer af svin. Det mindste fald er for sopolte, som er de kommende søer i produktionen. Nedgangen i svinebestanden skyldes dårlig økonomi i produktionen, som har betydet at flere producenter lukker produktionen helt eller delvist, mens andre producenter vælger perioden til at sanere deres besætninger for sygdomme som PRRS. Det er ikke kun i Danmark, at der ses en stor nedgang i bestanden af svin, de seneste tal for Tyskland, viser en nedgang på 10 pct. og en bestand på 21,3 mio. svin, se Eurostats tal

Kilde: www.statistikbanken.dk/svin

Fortsat stor nedgang i antallet af søer og pattegrise

Antallet af søer er 915.000 stk., hvilket er et fald på 10,3 pct., hvilket svarer til 105.000 søer på bare et år. Det største fald ses i antallet af diegivende søer, som faldt 10,6 pct. til 186.000 stk., og antallet af pattegrise ved søerne faldt 9,9 pct. til 2.332.000 stk. Antallet af andre drægtige søer faldt 10,4 pct. til 517.000 stk., mens antallet af sopolte faldt mindst med 5,1 pct. til 203.000 stk. Konsekvensen af den faldende sobestand vil være, at antallet af slagtninger og eksporten af smågrise vil falde i Danmark.

Stort fald i antallet af fravænnede svin under 50 kg og slagtesvin

Antallet af fravænnede svin under 50 kg faldt med 11,5 pct. til 5.357.000 stk., og slagtesvin på 50 kg og derover faldt med 16,6 pct. til 2.718.000 stk. Opgørelsen af slagtesvin de seneste år er påvirket af, at en del af disse har gået et par uger mere i stalden pga. kapacitetsproblemer på slagterierne og samtidig kan der i forbindelse med årsskiftet ske flytning af slagtningerne. Der slagtes færre svin i Danmark, se Nyt fra Danmarks Statistik 2022:386 , samme tendens ses i Europa, se Eurostat database .

Svinebestanden

2022

2023

Ændring
1. jan. 2022

1. jan.

1. april

1. juli

1. okt.

1. jan.

- 1. jan. 2023

1.000 stk.

pct.

Søer i alt:

1020

978

968

939

915

-105

-10,3

Udsættersøer og orner til slagtning

7

7

8

6

6

- 1

-14,3

Sopolte

215

213

223

218

203

- 12

-5,1

Nyt fra Danmarks Statistik

8. februar 2023 - Nr. 37

Hent som PDF
Næste udgivelse: 7. august 2023

Kontakt

Kilder og metode

Svinebestanden bliver opgjort på grundlag af en stikprøvetælling blandt alle landbrugsbedrifter med svin. Bestanden kan være påvirket af forskydninger i slagtningerne i forbindelse med helligdage.

Vis hele teksten "" Minimer teksten

Statistikdokumentation

Seneste nyt om Landbrug, gartneri og skovbrug

Danmarks Statistik
Sejrøgade 11
2100 København Ø
dst@dst.dk
39 17 39 17

# data[].attributes.attachment_link.description
Bestanden af svin i Danmark var på 11,5 mio. stk. 1. januar 2023. Det er 1,6 mio. færre svin end på samme tidspunkt sidste år. På et år er bestanden af svin dermed faldet 12,2 pct. - og bestanden er nu den laveste i 25 år. Der er fald for alle typer af svin.

# data[].attributes.headline
Skov ryddes for at dyrke soya til danske grise...men der er håb forude

# data[].attributes.subject
Skov ryddes for at dyrke soya til danske grise...men der er håb forude

# data[].attributes.body
...et skovområde i Sydamerika på mere end 23 gange Danmarks areal er blevet ryddet og inddraget til sojamarker.

...Græsprotein kan erstatte importeret sojaprotein i foderblandinger til husdyr. En fuld omlægning fra soja til græs kræver dog, at både græsdyrkningen og teknologien til udvinding af protein optimeres.

Kilder:
https://www.information.dk/indland/2018/10/ny-rapport-skov-ryddet-skaffe-foder-danske-svin

https://dca.au.dk/aktuelt/nyheder/vis/artikel/gode-muligheder-for-dansk-selvforsyning-med-protein

# data[].attributes.attachment_link.title
Ny rapport: Skov bliver ryddet for at skaffe foder til danske svin

# data[].attributes.attachment_link.description
Den globale sojaproduktion breder sig og forårsager afskovning og intern fordrivelse af lokale i Sydamerika. Men trods politiske løfter om det modsatte afslører ny rapport en direkte forbindelse til den danske landbrugsindustris import af soja.