# data[].attributes.body
CARACTERÍSTIQUES:
- La massa ha de ser suficient perquè la seva forma sigui quasi esfèrica.
- Ha d'haver buidat la seva òrbita.
Plutó compleix la primera condició però no la segona, aleshores a passat a denominar-se planeta nan.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Actualizado 23/01/2018 13:07:47 CET

MADRID, 23 Ene. (EUROPA PRESS) -

Un astrofísico de la Universidad Johns Hopkins ha propuesto que los objetos que superen en diez veces la masa de Júpiter se consideren enanas marrones, y no planetas.

En un artículo recién publicado en el Astrophysical Journal , Kevin Schlaufman, profesor asistente en el Departamento de Física y Astronomía de la universidad, dice que ahora es posible establecer un límite superior de masa a los planetas debido principalmente a las mejoras en la tecnología y las técnicas de observación astronómica.

Los avances han permitido descubrir muchos más sistemas planetarios fuera de nuestro sistema solar y, por lo tanto, es posible ver patrones sólidos que conducen a nuevas revelaciones.

"Si bien creemos que sabemos cómo se forman los planetas en un sentido amplio, todavía hay muchos detalles que debemos completar", dijo Schlaufman. "Un límite superior en las masas de planetas es uno de los detalles más importantes que faltaba".

Las conclusiones en el nuevo documento se basan en observaciones de 146 sistemas solares, los sistemas, dijo Schlaufman, es el hecho de que casi todos los datos que utilizó se midieron de manera uniforme. Los datos son más consistentes de un sistema solar a otro y, por lo tanto, más confiables.

Definir un planeta, distinguirlo de otros objetos celestes, es un poco como reducir una lista de sospechosos criminales. Una cosa es saber que estás buscando a alguien que mida más de 5 pies 8 pulgadas, otra es saber que tu sospechoso mide entre 5 pies 8 pies y 5 pies pie 10, argumenta.

En este caso, los investigadores quieren distinguir entre dos sospechosos: un planeta gigante y un objeto celeste llamado enana marrón. Las enanas marrones son más masivas que los planetas, pero menos masivas que las estrellas más pequeñas. Se cree que se forman como las estrellas.

Durante décadas, las enanas marrones han planteado un problema para los científicos: ¿cómo distinguir las enanas marrones de masa baja de las de los planetas especialmente masivos? La misa en sí misma no es suficiente para distinguir entre los dos, dijo Schlaufman. Se necesitaba alguna otra propiedad para trazar la línea.

En el nuevo argumento de Schlaufman, la propiedad que falta es la composición química del propio sol de un sistema solar. Dice que puedes conocer a tu sospechoso, un planeta, no solo por su tamaño, sino también por la compañía que conserva. Los planetas gigantes como Júpiter casi siempre se encuentran orbitando estrellas que tienen más hierro que nuestro sol. Las enanas marrones no son tan discriminatorias.

Ahí es donde su argumento aborda la idea de la formación de planetas. Los planetas como Júpiter se forman de abajo hacia arriba construyendo primero un núcleo rocoso que posteriormente se envuelve en una envoltura gaseosa masiva. Es lógico que se encuentren cerca de estrellas cargadas de elementos que forman rocas, ya que esos elementos proporcionan el material de semillas para la formación de planetas. No es así con las enanas marrones.

Las estrellas y enanas marrones se forman de arriba hacia abajo cuando las nubes de gas se colapsan por su propio peso.

La idea de Schlaufman fue encontrar la masa en la cual los objetos dejan de preocuparse por la composición de la estrella en la que orbitan. Descubrió que los objetos más masivos que aproximadamente 10 veces la masa de Júpiter no prefieren estrellas con muchos elementos que forman rocas y, por lo tanto, es poco probable que se formen como planetas.

Por esa razón, y aunque es posible que los datos nuevos puedan cambiar las cosas, ha propuesto que los objetos que superan los 10 Júpiter en masa se consideren enanas marrones, no planetas.

# data[].attributes.attachment_link.title
Se propone una nueva definición de planeta

# data[].attributes.attachment_link.description
Actualizado 23/01/2018 13:07:47 CET MADRID, 23 Ene. (EUROPA PRESS) - Un astrofísico de la Universidad Johns Hopkins ha propuesto que los objetos que superen en diez veces la masa de Júpiter se consideren enanas marrones, y no planetas.

# data[].attributes.body
- EL SOL:  es la nostra estrella formada per gasos incandescents (He i H). Al seu nucli s'hi fan reaccions termonuclears, pot arribar a una temperatura de 15 milions ºC. Gira al torn del seu eix.

- PLANETES: suficientment grans per ser esfèrics i han buidat la seva òrbita d’asteroids.

- Planetes interiors: pròxims al sol,  atmosfera gasosa o inexistent.

- Planetes gegants: llunyans al sol.

# data[].attributes.body
- PLANETES NANS: suficientment grans per ser esfèrics, però no han buidat la seva òrbita. Són Ceres, Plutó i Eris.

- SATÈL·LITS: Cossos celestes que giren al voltant dels planetes. Lluna satèl·lit de Terra. Mercuri i Venus son els únics que no en tenen.

-  COSSOS MENORS: orbiten al voltant del Sol, no són planetes, ni planetes nans, ni satèl·lits.

- Asteroides: cossos rocosos irregulars. Majoria -- cinturó d’asteroides entre Mart i Júpiter. També estan els Troians (Júpiter) i els Centaures (Saturn)
- Estels: petits cossos celestes, orbiten més enllà de Neptú, cinturó de Kuiper. Formats de gel i pols. (Boles de neu bruta)

# data[].attributes.body
Dos científics de l’Institut Caltech asseguren que han descobert un novè planeta que orbita al voltant del Sol.
Aquest planeta podria tenir 10 vegades la massa de la Terra i podria orbitar al voltant del Sol 200 vegades més lluny que Neptú. Els astrònoms de Caltech, es recolzen en mesuraments a partir d'anomalies observades en el comportament de diversos objectes que situen al mapa aquest possible planeta X, que estaria modificant els seus rumbs per l'atracció gravitatòria.

Notícia del 20/01/2016.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Recreació d'un planeta distant. NASA

Un canvi als llibres escolars de ciència de la mida de Neptú. El possible descobriment d'un nou planeta del Sistema Solar podria canviar una altra vegada la famosa llista que comença amb Mercuri i que fins fa uns anys acabava a Plutó. Investigadors de l'Institut Tecnològic de Califòrnia (Caltech), als EUA, acaben de publicar la seva cridanera troballa: un gran planeta, molt distant, que orbita al voltant del Sol.

Malgrat que diverses vegades a la història s'ha cregut trobar un nou planeta que giri entorn de la nostra estrella, els càlculs d'aquests científics, Michel Brown i Konstantin Batygin, proposen l'existència d'un planeta de la mida de Neptú (amb un volum de gairebé 60 Terres) orbitant al voltant del Sol entre 600 i 1.200 vegades més lluny que la Terra. L'òrbita, diuen els experts, és de 15.000 anys.

Els astrònoms de Caltech, reconeguts pel descobriment d'altres planetes, es recolzen en mesuraments a partir d'anomalies observades en el comportament de diversos objectes que situen al mapa aquest possible planeta X, que estaria modificant els seus rumbs per l'atracció gravitatòria. La seva massa, 10 vegades la de la Terra, podria estar explicant l'òrbita d'aquests altres planetes nans com Sedna i cinc objectes més que orbiten més enllà de Neptú. Segons els càlculs de Brown i Batygin, el comportament d'aquests objectes només té un 0,007% de possibilitats d'explicar-se per l'atzar.

Per aquest motiu consideren sòlida l'existència d'aquest planeta, amb 500 vegades més massa que Plutó, que donaria sentit a les òrbites d'aquests altres sis objectes. "Només s'han descobert dos autèntics planetes des de l'antiguitat [Urà, 1871; Neptú, 1846] i aquest seria el tercer. Hi ha una part molt important del nostre sistema solar que encara és allà fora per ser descoberta, cosa que resulta molt emocionant", ha declarat Brown al seu institut.

Els investigadors, que publiquen la seva troballa a Astronomical Journal, van estar buscant en secret aquest objecte des que un altre dels membres del seu equip va descobrir el 2014 un objecte transneptunià l'òrbita del qual només podia tenir una explicació: un planeta llunyà que estava influint en el seu camí.

Segons publica Science, Brown és responsable de la defunció de Plutó com a planeta, després de descobrir el planeta nan Eris al cinturó de Kuiper i reobrir el debat sobre la seva condició. Ara, podria tornar a ser Brown el que sumi un novè planeta al Sistema Solar reescrivint de nou els textos escolars.

# data[].attributes.attachment_link.description
Un canvi als llibres escolars de ciència de la mida de Neptú. El possible descobriment d'un nou planeta del Sistema Solar podria canviar una altra vegada la famosa llista que comença amb Mercuri i que fins fa uns anys acabava a Plutó.

# data[].attributes.body
Aquesta notícia ens sembla rellevant ja que el descobriment d'un nou planeta pot suposar un canvi en molts aspectes de l'astronomia.
També suposa un canvi en la educació, ja que si finalment se'l considera un planeta, tots els llibres de text haurien de canviar.