# data[].attributes.attachment_link.title
טיול לרמת הנגב

# data[].attributes.headline
פירוק מושגים:  לוויי

# data[].attributes.body
פירוק מושגים: לוויין או ליבה? + מהם האתגרים.

# data[].attributes.attachment_link.title
סיכום תוצר מפגש 1 קבוצת פיצוח ילדים מובילים למידה

# data[].attributes.headline
ידע חדש שאנו רוצים ללמוד:   להביא מודפס למפגש הבא	

# data[].attributes.subject
ידע חדש שאנו רוצים ללמוד:   להביא מודפס למפגש הבא	

# data[].attributes.body
גל- מושג

לילך- ראיון

לימור- שיחה עם כיתה

הדס- התמודדות עם התנגדויות

רועי- מודל הכוחות

עינת- פרקטיקות

אנה- סרטון ו/או מאמר

רעו- ראיון של הורה

חן-ראיון של מורה

אורלי- ?

יפה- דור האלפא

לילך- למידה וניהול עצמי

גבריאלה- pbl

מורן-סרטון

אדווה- תוצר של תלמיד/ה שהובילו למידה

ספי- תוצרי סיור בארה"ב

תניר- תלמידים מלמדים תלמידים

הלל-  למידת התנסות מבה"ס אחר

חן- מתודה

# data[].attributes.attachment_link.title
אתגרי ילדים מובילים למידה

# data[].attributes.attachment_link.title
הידע שאנחנו יודעים שאנו יודעים

# data[].attributes.attachment_link.title
כותבים אתגרים

# data[].attributes.attachment_link.title
מחליפים דעות אודות אתגרים

# data[].attributes.attachment_link.title
מעבדות אתגרים

# data[].attributes.attachment_link.title
מעבדים אתגרים

# data[].attributes.attachment_link.title
מפרקים את מושג מובילים

# data[].attributes.attachment_link.title
מפריחים אתגרים

# data[].attributes.attachment_link.title
מפרקים המושג

# data[].attributes.headline
השראה- מציאת פתרונות פשוטים

# data[].attributes.subject
השראה- מציאת פתרונות פשוטים

# data[].attributes.headline
תובנות מהדיון על חומ

# data[].attributes.body
תובנות מהדיון על חומרי ההשראה

# data[].attributes.body
לשם מה? + תובנות מהתבוננות על הובלה.

# data[].attributes.attachment_link.title
תוצר מפגש 2 פיצוח ילדים מובילים למידה

# data[].attributes.headline
ביקור בבית ספר לוגן, דנוור (ספי)

# data[].attributes.subject
ביקור בבית ספר לוגן, דנוור (ספי)

# data[].attributes.attachment_link.title
ביקור בבית ספר לוגן, דנוור

# data[].attributes.headline
שיחה מקומית עם יוהאן קומניוס - "בשביל מה בעצם אנחנו לומדים את מה שאנחנו לומדים?

# data[].attributes.subject
שיחה מקומית עם יוהאן קומניוס - "בשביל מה בעצם אנחנו לומדים את מה שאנחנו לומדים?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
היוזמה - מרכז לידע ולמחקר בחינוך, של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרסמה לאחרונה שני דוחות אודות תכנית הלימודים במוזיקה. מן הדוחות עולה השאלה הגדולה: בשביל מה לומדים את זה? השאלה הזאת מוכרת לתלמידים, להורים ולמורים, והיא מופיעה בהקשרים של תכניות לימודים רבות. החיפוש אחר התכלית, כפי שיוצג בהמשך, כורה בור ללא תחתית של תשובות מאולצות ולא מספקות. מרגע שעולה השאלה, היא מעידה על קושי בצד של ההוראה ולא בצד של הלמידה.

אין שאלה לגבי ההנאה שאנו מוצאים בחוויה מוזיקלית, בכל גיל ובכל מקום. כך גם הנאתנו מחוויה מתמטית לפתור חידה, חוויה ספרותית להקשיב לסיפור, חוויה חברתית לפעול יחד וכיוצא באלה. הלמידה היא תכונה טבעית, כתב יוהאן קומניוס, אבל ההוראה לא. הלמידה היא כמים הזורמים במורד, שאינם נדרשים לכוח חיצוני שיאלצם לעשות זאת. הוראה היא התערבות שנועדה לטפח את הלמידה. לעורר אותה, לאפשר, להזין ולתמוך בה. המטרה היא התפתחות האדם למלוא אנושיותו, והמדד היחיד לכל הוראה - שהילד רוצה עוד. כלומר, שההוראה הצליחה להצית ולהניע את הלמידה הטבעית.

חטא הנדסת החינוך

ב סקירה אודות תכניות לימודים במוזיקה ברחבי העולם, מוצגות בין השאר המטרות להוראת מוזיקה. מתברר כי במדינות אחדות, ובמיוחד בארה"ב, הסיבות להוראת מוזיקה אינן מתוך שדה המוזיקה עצמו. כך למשל המטרות להוראת מוזיקה בצפון קרולינה הן הקניית כלים להבנת התנהגות אנושית, טיפוח עבודת צוות, שיפור תהליכים של קבלת החלטות וכיוצא באלה. כל זאת משום ש"מחקרים רבים מעידים על קשר חיובי בין לימוד אומנויות להישגים בלימודים, ביטחון עצמי, משמעת עצמית, שיתוף פעולה ומוטיבציה".

האמנם זה מה שמחקרים מעידים? הדוח השני, הבוחן את ה מתאם בין הוראת מוזיקה למדדים פדגוגיים שונים, מציג תמונה מורכבת למדי. אכן יש מחקרים שמעידים על קשר כלשהו בין לימודי מוזיקה לבין תפקודים קוגניטיביים, אולם יש גם מחקרים שמעידים שאין קשר כזה. אמנם יש מחקרים שמראים שלימודי מוזיקה קצרי טווח נמצאים במתאם חיובי עם שיפור בציונים, אולם בלימודי מוזיקה ממושכים, מעל שנה, אין קשר כזה. כך גם בתחום האישי והחברתי. יש תלמידים שפיתחו לנוכח לימודי נגינה ושירה גם מיומנויות למידה כלליות, יכולת עבודה בצוות ויכולות מנהיגות. עם זאת, מחקרים אחרים הראו שלימודי מוזיקה התבטאו בנסיגה של הביטחון העצמי, דיכוי הציפיות להצלחה בעתיד וחשש מערעור במעמד החברתי.

הדיון המעניין בדוח הוא בשאלה מדוע מנסים להצדיק את לימודי המוזיקה במדדים קוגניטיביים או חברתיים שמחוץ לשדה המוזיקה? יש הטוענים שמעמדה של המוזיקה בבתי הספר דעך עם השנים, רק משום שקובעי המדיניות מחפשים הצדקות לא מוזיקליות להוראתה.

מוזיקה לומדים לשם החוויה המוזיקלית, דבר שקשה כמובן לכמת ולמדוד: "החוויה המוזיקלית עמוקה מכל מדד הנוגע ליתרונות שהמוזיקה מניבה", מצוטט אחד החוקרים בדוח. אלא שתרבות החינוך כיום דורשת מטרות וסטנדרטים שניתן למדוד, כדי להוכיח אפקטיביות של מערכת החינוך. לכן מלבישים על המוזיקה מטרות מדידות כגון שיפור בציונים או בהתנהגות. במהלך זה הורגים את החוויה המוזיקלית: "הצדקת לימודי מוזיקה באמצעות סיבות חיצוניות למוזיקה אינה מועילה לשיווק לימודים אלו, לא בקרב מתווי המדיניות ולא בקרב התלמידים".

החטא הוא חטא הנדסת החינוך: הרצון של אנשי משק וכלכלה להצדיק את הכסף הרב המושקע בחינוך במונחים של תמורה כלכלית. זוהי תפיסת "ההון האנושי" הטוענת שיש קשר בין המיומנויות שאדם רכש ופיתח בבית הספר לבין ערכו הכלכלי בשוק העבודה. מכאן שראוי ללמוד מוזיקה בבתי ספר רק אם נצליח להוכיח שהוראתה תסייע לתלמיד בעתיד להתפרנס, לשלם מיסים ולהניע את גלגלי המשק (הרחבתי על עניין זה כאן).

חינוך ללא אילוץ, כוח או אלימות

על כריכת האסופה של כתביו הדידקטיים של יוהאן קומניוס, שיצאה לאור בשנת 1657, מופיע איור המכונה "איור השלום של קומניוס". בחלק העליון נראים השמש הירח והכוכבים, המייצגים את המחזור הטבעי של יום ולילה ואת מחזור החודש הירחי. עוד ברקיע יש ענני גשם לצד שמיים בהירים, המייצגים את עונות השנה. הגשם משקה את מטע העצים שמימין, והמים זורמים בנהר העובר במרכז התמונה. משמאל, מפל מים במורד הר, שבראשו יער טבעי, ולמרגלותיו שדה צמחים.

זהו העולם הטבעי שמתקיים באופן ספונטני והרמוני, מבלי שדבר יפריע את מהלכו. בהיקף האיור כתוב בלטינית: omnia sponte fluant absit violentia rebus. הכול זורם (fluant) מעצמו (sponte) נעדר (absit) אלימות (violenta) בדברים. ובתרגום חופשי: אין אלימות במהלך הטבעי של הדברים.

איור השלום אינו רק ייצוג חזותי של חזון נשגב, אלא משמש כלי עבודה לזיהוי בעיות ולתיקונן. למשל, אם נשאל מדוע תלמידים מפריעים למהלך השיעור בכיתה, או מדוע יש מורים המרסנים את התלמידים באלימות, תשובתו של קומניוס תהיה שהאלימות מעידה שההוראה אינה מתנהלת בדרך הטבע.

כך זה בלשונו של קומניוס: "מים זורמים במורד מתוך עצמם. הציפור לומדת לעוף, הדג לשחות, וחיית השדה לרוץ ללא שום כפייה. הם עושים זאת מתוך עצמם ברגע שהם מרגישים שאברי גופם חזקים דיים". ועל כן הוא שאל לגבי האדם: "אם אנו לומדים, ללא קשיים מיוחדים, לבצע את התפקודים של הגוף, כגון לאכול, לשתות, ללכת ולקפוץ, מדוע איננו לומדים לבצע את התפקודים של השכל בקלות דומה?"

באמת מדוע? קומניוס הטיל את האחריות על ההוראה: "ואיך יעמוד העניין אם נוכיח שההוראה עצמה היא הסיבה לסלידה של התלמידים מהלמידה?". שהרי: "או שבתי הספר מעסיקים את עצמם בלימודים חסרי משמעות וחסרי חשיבות, בהזנחה של הדברים שהם יותר משמעותיים, או שהתלמידים שוכחים את מה שהם למדו, שכן רוב הדברים רק חולפים דרך ראשיהם, והעובדה נותרת שאנו ממשיכים ומנסים למזוג מים לתוך מסננת."

הפתרון על דעת קומניוס הוא בחיפוש אחר הדרך הטבעית: "אם השיטה [להוראה] נועדה לרגש בטעמה של הדעת, היא חייבת להיות טבעית, שכן מה שהוא טבעי מתקיים ללא כפייה. מים במורד זורמים ללא אילוץ".

כך מגדיר קומניוס את הדברים: הלמידה היא תכונה טבעית. אינסטינקט שמובנה בנו מטבע בריאתנו: "טבע האדם מעוצב כך שחושים, מחשבה, רצון ויכולות דורשים בהתמדה את הקיום הנכון להם". הוראה היא התערבות. ההוראה היא "טיפוח תרבותי של הנטייה הטבעית" או של האיכות המולדת ללמוד. המטרה היא התפתחות האדם: "המשימה לפתח את כל האנשים לקראת אנושיות מלאה". והמדד להערכה: "אור התבונה הוא תקן מספיק והמדד לכל הדברים".

כיצד מודדים את אור התבונה? בכך שהוא אכן מאיר ומעורר את המחשבה, כלומר שהלומדים רוצים ממנה עוד. שההוראה מעוררת למידה, והלמידה מעוררת למידה נוספת. כאשר אנחנו מספרים סיפור לילדה או ילד, הם מבקשים בסיום שנקרא שוב מההתחלה. כאשר ילדה או ילד גולשים במגלשה, הם רצים חזרה לעמדת הסולם, ומבקשים "עוד פעם". זאת ההצלחה - שההוראה הניעה את הילד לא רק ללמוד, אלא לרצות ללמוד שוב. עוד.

וזאת הסיבה "שצריך ללמוד את זה", כניצוץ שיניע תהליך למידה שיימשך בכוחות עצמו. ולשם כך, על המורה "להבטיח שהתלמיד יודע שזה טבעי עבורו לרצות, ובמהרה הוא יהנה לרצות; וטבעי עבורו להיות בעל היכולת לממש את רצונו, ובמהרה הוא יהנה ביכולותיו; וטבעי עבורו לדעת מה שהוא אינו יודע, והוא יבוא לידי הנאה כאשר הוא ידע זאת."

-

* הציטוטים מתוך ספרי קומניוס, בתרגומם לאנגלית: תורת ההוראה השלמה (Didactica Magna) ופמפאדיה (Pampaedia), בתרגום לעברית שלי (גיל גרטל).

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אמיר פאח'ורי ומירון רפופורט

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
יאסר אבו ערישה

# data[].attributes.attachment_link.title
בשביל מה בעצם אנחנו לומדים את מה שאנחנו לומדים? | שיחה מקומית

# data[].attributes.attachment_link.description
היוזמה - מרכז לידע ולמחקר בחינוך, של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, פרסמה לאחרונה שני דוחות אודות תכנית הלימודים במוזיקה. מן הדוחות עולה השאלה הגדולה: בשביל מה לומדים את זה? השאלה הזאת מוכרת לתלמידים, להורים ולמורים, והיא מופיעה בהקשרים של תכניות לימודים רבות. החיפוש אחר התכלית, כפי שיוצג בהמשך, כורה בור ללא תחתית של תשובות מאולצות ולא מספקות.

# data[].attributes.headline
בית הספר שבר את מערכת השעות - בן גוריון בגבעתיים

# data[].attributes.subject
בית הספר שבר את מערכת השעות - בן גוריון בגבעתיים

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
בבית ספר בן גוריון בגבעתיים הורכבה השנה מערכת שעות חדשה, במטרה שארגון הלימודים יתמוך בצורה טובה יותר בהתפתחות הילדות והילדים. לאחר שלושה חודשי תכנון שובצו במערכת כמה יישומים, שיתוארו בהמשך, השוברים את אחידות המערכת. כעת, מונחת המשימה המאתגרת על כתפי המורות והמורים, שנרתמו לצאת מגבולות המוכר והידוע - ולהכניס תוכן משלהם לצורת המערכת החדשה.

מורים שמפתחים תוכניות נושאיות, שמעמידים את עצמם לבחירת התלמידים, ששותפים לפעילות בקבוצות חברתיות קטנות ואינטימיות של התלמידים, שאחראים על שיעור שבו ניהול הלמידה בידי התלמידים - אלה המורות והמורים שמטפלים בעצמם בהכשרתם, ומעבירים בכך דוגמה לתלמידים אודות אחריות ללמידה ואודות למידה והתפתחות לאורך החיים.

תמיכה בהתפתחות העצמי

האם כל ילדה וילד שמסיימים בית ספר יסודי יודעים להעסיק את עצמם, ולו שעה אחת ביום? האם הם יודעים לבחור? לקחת אחריות על בחירתם? להתעקש וגם להתגמש? להסביר ולנמק את רצונם? האם הם יודעים שיש להם תפקיד בעולם? שיש להם מקום בקבוצה? שיש להם אחריות לגורל הקבוצה? שבלעדיהם אולי אפשר, אבל זה לא יהיה אותו דבר? האם יש להם מודעות עצמית, ביטחון עצמי, ערך עצמי, הנעה עצמית, שליטה עצמית, ניהול עצמי?

היכן בדיוק, מתוך 32 שעות הלימוד בשבוע, הם לומדים את הדברים האלה? היכן הם מתנסים בהם ומתפתחים, תחת ליווי והדרכה של המורים, ובמרחב מוגן המאפשר ותומך בהם גם כשהם לא תמיד מצליחים?

כדי ליישם זאת, להבנתי, אין בבתי הספר מחסור בתוכניות לימודים מצוינות, אף לא בדרכי הוראה "חדשניות" שאיש טרם המציא, ובטח שלא במורות ובמורים מוכשרים דיים. מה שמונע מבית הספר לאפשר את ההתפתחות השלמה של הילדות והילדים הוא הארגון הביורוקרטי הקשיח. הצורך של המערכת לשלוט. הסידור של המרחב והזמן ביחידות קבועות וקצובות של "שיעור-כיתה": 45 דקות, חדר, מורה, 35 תלמידים ונושא נלמד.

במערכת כזאת היחיד נדרס אל תוך היותו "כיתה", והוא נע, חסר שליטה, יום אחרי יום, שנה אחרי שנה, מצלצול לצלצול ומתחום דעת אחד לאחר, בדרישה אבסורדית למצוא עניין ולהגיע להישגים בהתאמה לאותה "כיתה" שלתוכה שובץ באקראי, רק לפי תאריך הולדתו ומקום מגורי הוריו.

ההנהלה והצוות החינוכי בבית ספר בן גוריון בגבעתיים בחרו להתמודד עם האתגר, ואני (ג.ג.) משמש להם כמלווה. בצדק הדגישה המנהלת כרמית גלעדי שאין כאן המצאה יש מאין. דברים דומים כאלה ואחרים מתקיימים בבתי ספר רבים ברחבי הארץ. מה שכן, תפרנו צירוף ייחודי של יישומים ומהלכים שמתאים לצוות, לשאיפות ולאילוצים של בית הספר.

המיזם עבר שיפוט של משרד החינוך, ומופעל בליווי מסלול החממו"פ של אגף מו"פ שמותאם ללוות יוזמות שמגיעות מהשטח. את המסגרת התיאורטית ליוזמה תיארתי לפני כשנה בפוסט " די לכיתה!" ואת היישומים האפשריים בפוסט: " הילד שלכם לא חייב ללכת לאיבוד בבית הספר". עיקר העבודה, שנעשתה בקיץ האחרון, היתה להתאים את הרעיונות הכלליים למציאות של בית הספר, וכן לשלבם עם רעיונות שבית הספר כבר החל ליישם בשנים קודמות במסגרת תהליך הייחודיות שלו כבית ספר הומניסטי.

מלאכת ההתאמה והתפירה של מערכת השעות החדשה בוצעה בידי טלי ויסמן, סגנית המנהלת. נדרשה כאן יצירתיות רבה ואין ספור שעות עבודה, שכן הוספנו לא מעט דרישות על מערכת השעות, כפי שיפורטו בהמשך. נדגיש שמלכתחילה המיזם נועד לבתי הספר הרגילים ביותר - לא מיוחדים, לא ייחודיים ובטח לא פרטיים. האתגר של כולנו הוא להראות שאפשר לעשות זאת בלי תוספת של משאבים ובלי הקלות באילוצים הקיימים: שעות הלימוד המחייבות, שעות ההוראה המוקצות, וסידור העבודה של כל מורה בהתאם להסכמי העבודה.

בסופו של דבר קיבלנו מערכת שעות שהיא ייחודית לכל תלמידה ותלמיד. הם נעים בין מרחבים מגוונים, קבוצות לימוד מגוונות ובמשכי זמן מגוונים. באיור המצורף מוצגת המערכת של שני ימי לימוד לשתי כיתות מקבילות (שקד ופטל), באופן שמדגים את מרבית השינויים שהוכנסו.

ניהול למידה ומשך שיעור גמיש

בוקר טוב, צהריים טובים: כל יום, בכל הכיתות, נפתח בעשר דקות ונסגר ברבע שעה מפגש של כיתת האם עם מחנכת או מחנך הכיתה. מפגשים אלה נועדו לאסוף את התלמידים, לוודא מי נמצא ומי חסר, לעדכן לגבי סדר היום ואירועים צפויים אחרים, לברר שאלות שיש לתלמידים, ולטפל בכיתה כמסגרת כוללת. בבוקר אנחנו מעירים (מעוררים) לקראת מה שיהיה, ובצהרים מאירים (מדגישים) את מה שהיה.

בוקר מחנך: פעילות המחנכת עם חצי כיתה למשך חצי שעה, המתקיימת עבור כל תלמיד פעמיים עד שלוש פעמים בשבוע (הצבע החום באיור). זוהי הקבוצה החברתית המצומצמת שבתוכה יכולים התלמידים למצוא להם מקום, להרגיש ביטחון להתבטא, וללמוד על עצמם מתוך התגובות שהם מקבלים מסביבתם. זהו בית הספר של העצמי.

הפעילות בקבוצה מאתגרת שיתוף פעולה במשימות כגון: משחק בחצר; טיפוח גינת בית הספר; עיצוב תערוכה במסדרון; הכנת ארוחת בוקר משותפת; הצגת תחביב או נושא על ידי זוגות תלמידים; שיחה בנושא שעל סדר היום וכדומה. שני חצאי הכיתות המקבילות, שאינן משובצות עם המחנך, לומדות יחד בשיעור תנועה או אמנות. בכך הוספנו גיוון של קבוצות הלימוד שיודגש בהמשך. מבחינת מערכת השעות נדרשות כאן שלוש שעות הוראה לשעה בשתי כיתות.

פרחי חינוך: כדי לצמצם את שעות ההוראה הנדרשות, חלק משעות הפעילות של בוקר מחנך מונחות על ידי תלמידי הכיתות הגבוהות. בדרך זו הוספנו לתלמידים הבוגרים הזדמנות להתנסות במנהיגות ולשמש כדמויות מודל לתלמידים הצעירים. בסך הכל, בבית ספר שבו 17 כיתות הצלחנו לשבץ 80 יחידות בוקר מחנך ופרחי חינוך בחצאי כיתות מדי שבוע.

מרכז למידה אוטונומי: שיעור זה נועד לאפשר לתלמידים לנהל את הלמידה שלהם לפי הבנתם (הצבע הסגול באיור). למשל: לסיים משימה לימודית שלא הספיקו בשיעור; לתרגל; לקרוא ספר; להכין מצגת; לעבוד לבד או בצוות, בכיתה או במסדרון, בישיבה או בשכיבה על כריות. בשיעור יש מורה, שעובר בין התלמידים ועוזר להם ככל שנדרש.

בחירה, העשרה ביוזמת המורים: בשיעור זה הוצע למורות ולמורים ללמד קורס בנושא הקרוב ללבם, כהעשרה לתוכנית הלימודים (הירוק הכהה באיור). חמישה שיעורי העשרה כאלה רוכזו ביחידת זמן אחת, והוצעו לבחירת התלמידים מארבע כיתות של שתי שכבות.

השיעור מאפשר למורה לגוון את עבודתו, ואף למצוא סיפוק ועניין בפיתוח נושא שהוא בחר. כמו כן, מתאפשר לתלמידים לבחור בנושא, וללמוד אותו בקבוצה מגוונת דו שכבתית. בין הקורסים שהמורים פיתחו: בישול ואפייה, ריקודי עם, יוגה, כדורסל, חקלאות, כתיבה יוצרת, ריקודי עם, מזרחנות, רפואה סינית, שחמט ותקשורת.

בחירה במקצועות הליבה: שיעור זה (אינו מוצג באיור) מתקיים בכיתות ו'-ח', על ידי צירוף זוגות של מקצועות שנלמדים באותה שעה: ספרות עם תנ"ך וגיאוגרפיה עם היסטוריה. בכל מקצוע יציעו המורים נושאי לימוד למשך סמסטר, כך שהתלמידים יכולים לבחור אם ילמדו ספרות בסמסטר הראשון או השני, בהתאם לנושא שמעניין אותם יותר. תלמיד שבוחר נושא מתוך ספרות בסמסטר הראשון, ילמד תנ"ך בסמסטר השני; וכך בהתאמה גם היסטוריה וגיאוגרפיה.

בחירה בנושא: דגם בחירה שלישי (הירוק הבהיר באיור) התקבל על ידי שיבוץ אותו מקצוע באותה שעה בשתי כיתות מקבילות. למשל, כיתות ג'1 וג'2 לומדות תנ"ך ביום ראשון בשעה הרביעית. בסך הכל שובצו במערכת 46 שעות מסוג זה. בשעה זו תוכלנה המורות להציע, במועד המתאים להן, שני נושאי העמקה למשך תקופה של חודש או יותר, למשל גיבורים בתנ"ך אל מול נשים בתנ"ך. התלמידים יוכלו לבחור באחד הנושאים, ובאותם שיעורים השכבה תפוצל לשתי קבוצות נושא לפי העניין של התלמידים, ולא לפי החלוקה לשתי כיתות מנהלתיות.

שיעורי תנועה ופעולה (התכלת באיור): הכוונה היתה להעשיר את המערכת בכמה שיותר שעות שיש בהן תנועה ופעולה, לטובת ההתפתחות הגופנית והמוטורית של התלמידים. בכיתות א' עד ד' שובצו 6 עד 7 שעות כאלה בשבוע: חינוך גופני, אמנות (יצירה), יוגה, דרמה ונגינה. לזה יש להוסיף עוד 2 - 3 שיעורי "בוקר מחנך" שהוצגו לעיל, שאמורים להיות פעלתניים ברובם.

הגמשת משך השיעור: יחידת הזמן של השיעור השני והשלישי בסדר היום חולקה בכמה דרכים: שלוש יחידות של 30 דקות, שתי יחידות של 45 דקות, שתי יחידות של שעה ושל חצי שעה או יחידה אחת של שעה וחצי. בצורה זאת הצלחנו לגוון את משך השיעורים בבית הספר, כך שמקצועות שדורשים התארגנות כמו אמנות ומדעים, נמשכים זמן ארוך יותר, ואילו שיעורים הדורשים ריכוז רב ימשכו זמן קצר יותר. בסך הכול יש במערכת הבית ספרית 70 שיעורים הנמשכים חצי שעה. ראוי להוסיף כאן שבית הספר מתנהל, זו השנה החמישית, ללא צלצולים, מה שמעצים עוד את תחושת הזמן הגמיש.

הגמשת הקבוצה הלומדת: כתוצר לוואי של כל השינויים שהוזכרו, התלמידים לומדים במסגרות מגוונות: חצי כיתה, כיתה, שתי חצאי כיתות מקבילות, שליש שכבה או חמישית דו-שכבתית. בכיתות א' עד ד' מחצית משעות המערכת נלמדות בהרכב מיוחד, כלומר לא בכיתת האם ובקבוצות קטנות מכיתות האם. בכיתות הגבוהות שליש מהשעות הן בהרכב מיוחד. היכולת לתפקד בקבוצות ובסביבות משתנות (תמורתיות) מוכרת כאחת מהמיומנויות החשובות של המאה ה-21.

הוראה בדוּ: במערכת השעות יש 12 מקרים שבהם שתי מורות שותפות להוראת מקצוע באותה כיתה. למשל, בכיתה ו' לומדים שש שעות שפה בשבוע, ארבע מהן עם מורה אחת ושעתיים עם מורה שנייה. מצב זה מאפשר לתלמידים לקבל הוראה מגוונת, בהתאם ליכולות ולאישיות של כל מורה. הדבר מחייב את המורות לשיתוף פעולה עמוק, דבר שאמור לחזק גם את צוות בית הספר.

האתגר: להכניס תוכן בצורה

מערכת השעות החדשה יוצרת את המסגרת והצורה המכפיפות בצורה טובה יותר את ההיבטים הארגוניים לטובת המטרות החינוכיות. עיקר העבודה עוד לפנינו. על כתפי המורות והמורים בבית הספר מוטלת המשימה להכניס תוכן לצורה, כך שהפוטנציאל החינוכי ימומש. במהלך שנת הלימודים הקרובה, בכוונת בית הספר להתנסות במרכיבים החדשים תוך בקרה עצמית של הצוות.

ראויים לסיכום, ולכבוד השנה החדשה, דבריו של המחנך יוהאן קומניוס, מלפני כ-400 שנה: "בואו נהיה כמו השמש בשמים, אשר מאירה, מחממת ומחיה את כל הארץ, כך שכל אשר יכול לחיות, לפרוח ולשגשג יוכל לממש זאת".

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
אמיר פאח'ורי ומירון רפופורט

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
יאסר אבו ערישה

# data[].attributes.attachment_link.title
בית הספר ששבר את מערכת השעות | שיחה מקומית

# data[].attributes.attachment_link.description
בבית ספר בן גוריון בגבעתיים הורכבה השנה מערכת שעות חדשה, במטרה שארגון הלימודים יתמוך בצורה טובה יותר בהתפתחות הילדות והילדים. לאחר שלושה חודשי תכנון שובצו במערכת כמה יישומים, שיתוארו בהמשך, השוברים את אחידות המערכת. כעת, מונחת המשימה המאתגרת על כתפי המורות והמורים, שנרתמו לצאת מגבולות המוכר והידוע - ולהכניס תוכן משלהם לצורת המערכת החדשה.

# data[].attributes.headline
חידה שבועית בהנחיית 

# data[].attributes.body
חידה שבועית בהנחיית תלמיד

# data[].attributes.headline
השראה מעולם גיל הרך

# data[].attributes.subject
השראה מעולם גיל הרך

# data[].attributes.body
ילדי גן יער ממצפה רמון לומדים במשך חודש תחום עניין ומלמדים את הוריהם.

# data[].attributes.attachment_link.title
גן יער מצפה רמון - סיום תקופה

# data[].attributes.headline
למידה טבעת- ג'ון הולט

# data[].attributes.subject
למידה טבעת- ג'ון הולט

# data[].attributes.body
המאמר 'מחווה לג'ון הולט' מכיל תובנות והמלצות קריאה טובות

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
במהלך השנה האחרונה התגבר העניין שלי בנושא החינוך הביתי. התחלתי את מחקרי בקריאת מספר ספרים של מייסד זרם החינוך הדיאלוגי בארץ - דני לסרי, בעקבותיהם נרשמתי גם לקבוצת למידה בהנחייתו. בהמשך צעדיי להעמקה בנושא נתקלתי בשמו של ג'ון הולט שתואר כ"אבי החינוך החופשי בארה"ב". איתרתי וקראתי את שני הספרים היחידים שלו שתורגמו לעברית - " כיצד נכשלים ילדים" ו" בלמידה מתמדת". חלק מהדברים שקראתי הדהימו אותי והצליחו לשנות מספר מודלים מנטליים (זאת בוודאי הייתה דרכו לתאר את מה שקרה לי) קודמים שהחזקתי בנוגע למושג הלמידה בכלל ולמידה בילדות בפרט.

לתחושתי, ג'ון הולט הפך את חייו למחקר ארוך ורציני על הרגלי הלמידה האנושיים. בניגוד למדענים רבים, הוא עשה זאת בהתעלמות קלה מהחומר התאורטי הקיים והתבסס בעיקר על תצפיותיו על ילדים ואנשים מכל הגילאים. רב המבוגרים, מרגע ששמו את תקופת הילדות מאחוריהם, אינם מצליחים להתחקות אחרי תקופה זו ולתאר איך נראה העולם מעיניהם הצעירות. ראיית העולם והמשגתו משתנה עם הגיל וקשה מאד לחזור אחורה בזמן כדי לתאר תמונה הנאמנה למציאות כפי שנתפסה בילדות. ג'ון הולט השקיע זמן רב בהתבוננות נטולת דעות קדומות על אנשים והצליח לתאר זאת בצורה מרתקת ומחדשת. המחנך היחיד הנוסף שהרגשתי כי מצליח לעשות זאת בצורה דומה הוא יאנוש קורצ'אק.

לראות את העולם מעיני הילד. Pure by Vincent_AF on flickr

בשבוע האחרון חזרתי וקראתי שוב את "בלמידה מתמדת". אמנם הייתי נתון במהלך קריאתו של ספר אחר ("בראשית היה חינוך" של אליס מילר) אך הרגשתי שהספר הכתום צועק אלי מהמדף כאילו מבקש להזכיר לי משהו. במקביל לקריאה התחלתי לרשום כל מיני דברים שרציתי "לשמור" עליהם קרוב אלי. חלק מדברים אלה ארצה להגיש לכם כמתאבן לפני המנה העיקרית (שהיא, כמובן, קריאת הספר כולו). בסיום קריאתי הראשונה את הספר חשתי קצת כעס על היכרותי המאוחרת עם כתביו המרתקים של המחבר. במסלול לימודי החינוך הרשמי אותו עברתי (תואר ראשון, תעודת הוראה, תואר שני במנהל ומנהיגות בחינוך) לא הוזכר שמו אף לא פעם אחת. זאת דרכי להגביר חשיפה לפרספקטיבה חינוכית נדירה, אולי אפילו קצת חתרנית. מציע לגשת אליה רגועים ופתוחים לרעיונות חדשים.

טבע הלמידה
ילדים יכולים, הרבה יותר מכפי שאנחנו מעריכים, לזהות שדבר שהם אמרו, או שמישהו אחר אמר, אינו תואם בדיוק לדבר אחר. במילים אחרות, הם רוצים שהחלקים של המודל המנטלי שלהם יתאימו זה לזה. אם החלקים אינם מתאימים הם מוטרדים מכך. הם, במובן מסוים, פילוסופים: הם אוהבים לפתור סתירות. פרדוקס גורם להם לחוסר מנוחה. הם אוהבים שדברים מסתדרים בהיגיון. אבל הם חייבים לעשות זאת בדרכם שלהם ובזמנם שלהם. לפני שילד מגלה מספיק סתירות במודל המנטלי שלו, לפני שהוא מרגיש שמשהו בו לא מתאים, תיקון שגיאות יהיה חסר משמעות עבורו. התיקון ייכנס לאוזן אחת וייצא מהשנייה. התיקונים הנחוצים לו הם התיקונים שהוא עושה בעצמו, או לפחות תיקונים הנעשים כשהוא מוכן להקשיב להם. הוראה במובנה המקובל - לספר לילדים דברים - היא במהותה כמעט בלתי אפשרית, כי איננו יכולים לדעת מה נמצא בראשו של כל אחד מהילדים. לילד חסרות מילים להסביר לנו. יש לו הרבה יותר הבנות שהוא איננו מסוגל להביע במילים, והרבה מאד אי הבנות. במודל המנטלי שלו יש הרבה מאד פערים, שהוא אולי מבחין בהם, אך אינו מסוגל לתאר אותם במילים. הילד פשוט מרגיש בפער, כמו חתיכה חסרה בפאזל. תוך כדי התנסות, בדרך זו או אחרת, כאשר מגיעה חתיכת המידע המתאימה לפער הזה, היא נמשכת לתוכו כמו מגנט. הם לא יכולים לומר לנו מה הם הדברים האלה. אין להם שום דרך לומר זאת.

אמנם אנחנו נראים אותו הדבר אך המודלים המנטליים שלנו שונים מאד. Twins by Heather on flickr

לחיות זה ללמוד
אי אפשר להיות חי ובהכרה מבלי ללמוד דברים כל הזמן. אם אנחנו חיים אנחנו מקבלים מהסביבה סוגים שונים של תשדורת כל הזמן. אנחנו קולטים אותן בצורה זו או אחרת, ומשלבים אותה במודל המנטלי שלנו: הסך הכולל של מה שאנחנו חושבים שאנחנו יודעים על כל הדברים. אנשים רבים, כדי להגן על שלמותו של מודל מנטלי פשטני, או כדי לחסוך מעצמם את הכאב שכרוך בבדיקה מחדש של מה שנדמה היה להם שכבר הבינו, מתייחסים לכל ההתנסויות שאינן תואמות את מה שהם כבר יודעים, שאינם מתאימות בדיוק למודל המנטלי הקיים שלהם, בדחיית ההתנסויות האלה. אבל אפילו זה מוסיף משהו למודל המנטלי שלהם. הדחף הזה, הצורך הזה להבין את העולם ולהיות מסוגל לעשות בתוכו דברים, דברים שהאנשים הגדולים עושים, הוא כה חזק, עד שמתאים לכנותו דחף ביולוגי. הוא חזק ממש באותה מידה כמו הצורך באוכל, בחום, במחסה, בניחומים, בשינה, באהבה. בעצם אני חושב שאפשר להעלות טיעון משכנע שדחף זה הוא אפילו חזק יותר מכל אלה. ילד רעב, אפילו תינוק קטנטן החווה רעב ככאב ממשי, יפסיק לינוק, לאכול או לשתות אם יקרה משהו מעניין, כי הילד הקטן הזה ירצה לראות מה קרה. הסקרנות הזו, הדחף הזה למצוא איזה היגיון בדברים, מגיע היישר מתוך תמצית ההוויה של יצורים מסוגנו.

סקרנות טבעית. curiosity by Sir Mildred Pierce on flickr

כאשר ילד לומד בעצמו, בעקבות סקרנותו, עוברת דרך המפעל כמות עצומה של חומר. מתוכה הוא בוחר באופן לא מודע את מה שנחוץ לו. מה שאנו עושים בנסיוננו להחליט על כל דבר בשבילו, זה להאט את התהליך בלי להגדיל את היעילות. נדמה לנו שאנחנו מייעלים אותו - אבל במציאות זה לא כך. אנחנו רק מקטינים את הכמות הנכנסת.
מה עושים כשגורמים ללמידה, כשיוצרים למידה?
ובכן, מתבוננים, מסתכלים, מקשיבים. נוגעים, טועמים, מריחים, מפעילים, ולפעמים מודדים או מחשבים. אז תוהים: "ובכן, למה זה?" או למה זה כך?" או "האם הדבר הזה גורם לדבר אחר לקרות?" או "מה גרם לזה?" או "איך אפשר לגרום לזה לקרות בדרך שונה או טובה יותר?" או האם אנחנו יכולים להוציא את חיפושית השעועית מתוך הפולים?" או "האם אנחנו יכולים לגדל יותר פירות?" או "האם אנחנו יכולים לתקן את מכונת הכביסה?" או כל דבר אחר. ואז מעלים השערות, מה שמדענים מכנים תאוריות. מנחשים, "ובכן, אולי זה בגלל זה," או "ייתכן שזה בגלל ההוא," או "אפשר שאם אעשה את זה, יקרה כך." ואז בודקים את ההשערות או התאוריות האלה. אפשר לבדוק אותן על ידי הצגת שאלות לאנשים שנראים לנו כיודעים יותר מאיתנו, ואפשר לבדוק אותם על ידי התבוננות נוספת. אנחנו יכולים לומר "ובכן, אני לא ממש יודע מה הדבר הזה, אבל אולי אם אמשיך להתבונן בו, אגלה." או שעורכים ניסוי מתוכנן - "אנסה לשים את זה על הפולים ואראה אם זה עושה משהו לחיפושיות השעועית," או "אנסה לעשות משהו אחר." ומתוך אלה, בכל מיני דרכים, מגלים שאם הניחוש שלנו לא היה כל כך טוב, או שהוא טוב למדי. ואז ממשיכים, ומתבוננים עוד ומעלים עוד השערות. שואלים עוד שאלות, ממציאים עוד תיאוריות, בודקים אותן.

כל ילד הוא מדען. The Scientist by a4gpa on flickr

זה אומר שיש לך תחושת משמעות עמומה, ואז אתה מאבד אותה, מוצא אותה שוב, בוחן אותה, מאבד אותה שוב, משיג אותה מחדש - וחוזר חלילה. נדמה לך שמשמעות של מילה מסוימת היא כך וכך, זה נראה נכון, אתה פוגש שוב את אותה מילה, ומנחש מחדש, והפעם זה לא מתאים ויוצר סתירות, אתה מתקן את הטעות וממשיך. אחרי פעמים רבות אתה מכיר את המילה. לא שיננת אותה, אתה מכיר אותה. היא חלק מהתפיסה שלך את העולם ואת הדרך שבה דברים פועלים. עכשיו כבר לא תוכל לשכוח אותה, בדיוק כמו שלא תשכח שאם תפיל את הנעל שלך היא תיפול על הרצפה ולא תתרומם לתקרה. כולנו חייבים לחצות את הגבול בין ידיעה לאי-ידיעה פעמים רבות לפני שאנחנו מבינים באמת. אף אחד לא יכול לחצות אותו עבורנו.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
הצגת כל הפוסטים מאת מורה בפלוס

# data[].attributes.attachment_link.title
טבע הלמידה, מחווה לג'ון הולט - מורה בפלוס

# data[].attributes.attachment_link.description
במהלך השנה האחרונה התגבר העניין שלי בנושא החינוך הביתי. התחלתי את מחקרי בקריאת מספר ספרים של מייסד זרם החינוך הדיאלוגי בארץ - דני לסרי, בעקבותיהם נרשמתי גם לקבוצת למידה בהנחייתו. בהמשך צעדיי להעמקה בנושא נתקלתי בשמו של ג'ון הולט שתואר כ"אבי החינוך החופשי בארה"ב".

# data[].attributes.headline
ברשת החינוך אקטון אין מורים, אין כיתות והילדים אינם תלמידים

# data[].attributes.subject
ברשת החינוך אקטון אין מורים, אין כיתות והילדים אינם תלמידים

# data[].attributes.body
אקדמיית אקאתון בניו ג'רסי

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ברשת החינוך אקטון הילדים הם לא תלמידים, אלא גיבורים במסע למיצוי הכישרון שלהם. עם כ-200 סניפים, הרשת הולכת ומתבססת ברחבי בעולם

תלמידים באקדמיית אקטון בניו ג'רזי. יותר כמו פיקניק בפארק מאשר יום לימודים

קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ התראות

קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ התראות

יום רביעי בצהריים והרוחות באקדמיית אקטון בעיירה קלוסטר שבצפון ניו ג'רזי סוערות. על הפרק: בחירת הקמע לשנת הלימודים הקרובה. תלמידים בני 7 עד 11 זורקים לאוויר הצעות שונות, שממשיכות להופיע על הלוח ולהימחק ממנו בקצב מהיר. במקום שבו מרבית ההחלטות מתקבלות ברוב יחסי רגיל, ההחלטה על הקמע דורשת הסכמה פה אחד. וכך נופלות בזו אחר זו הצעות כמו "הקוראים הקטנים", "הזאבים", "אברהם לינקולן", "הצוק", ויש אפילו מי שספק בצחוק ספק ברצינות מבקש לקרוא לקמע על שם דונלד טראמפ.

# data[].attributes.attachment_link.title
אין מורים ואין כיתות: האלטרנטיבה הרדיקלית לבתי הספר הדמוקרטיים

# data[].attributes.attachment_link.description
ברשת החינוך אקטון הילדים הם לא תלמידים, אלא גיבורים במסע למיצוי הכישרון שלהם. עם כ-200 סניפים, הרשת הולכת ומתבססת ברחבי בעולם תלמידים באקדמיית אקטון בניו ג'רזי. יותר כמו פיקניק בפארק מאשר יום לימודים קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ התראות קבל התראות בתיבת הדואר האלקטרוני שלך עבור כתבות מ התראות יום רביעי בצהריים והרוחות באקדמיית אקטון בעיירה קלוסטר שבצפון ניו ג'רזי סוערות.

# data[].attributes.headline
מאגר ידע של מפרש

# data[].attributes.subject
מאגר ידע של מפרש

# data[].attributes.body
username: mifras
סיסמה: mifrasc

# data[].attributes.attachment_link.title
כוחות הלמידה מפורטים

# data[].attributes.headline
כוחות הלמידה- הגדרת הכוחות

# data[].attributes.subject
כוחות הלמידה- הגדרת הכוחות

# data[].attributes.headline
תניר טל מספרת....

# data[].attributes.subject
תניר טל מספרת....

# data[].attributes.attachment_link.title
מצגת תלמידים מלמדים תלמידם הצגה סוף שנת 2019

# data[].attributes.body
תוצר מפגש 4

# data[].attributes.headline
סיכום המשתתפים אודות התהליך

# data[].attributes.subject
סיכום המשתתפים אודות התהליך

# data[].attributes.attachment_link.title
הקלדת סיכום המפגש המסכם