# data[].attributes.body
Caracterizarea Otiliei
" apropierea lui Hermes cel vopsit cafeniu , un cap prelung si tanar de fata 

# data[].attributes.body
,,Era un om cam de vreo cincizeci de ani, oarecum voluminos,totusi evitand impresia de exces, carnos la fata si rumen ca un negustor, insa elegant prinfinetea pielii si taietura englezeasca a mustatii carunte. Parul rar dar bine ales intr-o cararecare mergea din mijlocul fruntii pana la ceafa, lantul greu de aur cu breloc la vesta, hainele destofa fina, parfumul discret in care intra si o nuanta de tabac, toate acestea reparau cu desavarsire, in apropiere, neajunsurile varstei si ale corpolentei".

Pascaolopol se incadreaza in tipologia epicureului.

Filosofia lui Epicur este constituită din trei părți: cea canonică, ce expune regulile adevărului; fizica (din grecescul „physis”, «natură»), care propune o explicație filosofică a naturii; și morala, care tratează despre condițiile vieții fericite. Ordinea acestor trei părți este importantă deoarece ea corespunde sistemului lui Epicur. Etica este în fapt scopul filosofiei, care are ca fundament fizica: ea oferă, grație canonicii, cunoașterea naturii, care îi va permite înțeleptului să fie fericit.

autocaracterizare:"sunt un fel de boem"; "un dezamagit ca mine e un om fara pretentii. Eu nu i-am cerut niciodata nimic domnisoarei Otilia si n-am stat ca sa disting ce e patern si ce e viril in dragostea mea."

narator:"se plimbase prin mai toata Europa si fusese casatorit inainte de a a-si sfarsi studiile,cu o femeie de care se despartise sau ramasese vaduv (nu spunea limpede lucrurile)"

Otilia: "E de o rabdare nemaipomenita. E politicos cu tanti Aglae si cu toti,numai ca sa aiba sentimentul ca se afla intr-o familie.Nu are pe nimeni."
"Daca un tanar ar avea rabdarea si bunatatea lui Pascalopol, cum l-as iubi!"

"El,Pascalopol,tine la Otilia pana la sacrificiu si se bucura de afectiunea neanalizata,dar sigura, a ei.Ar fi vrut-o sotie,ar fi vrut-o fiica sau ceva intre aceste doua ipoteze,care sa-i asigure dreptul de a o pastra. Prin capul lui Pascalopol trecea chiar si extravaganta idee a unei casatorii de forma, protectoare cu toate libertatile pentru Otilia.[...] El,Pascalopol, nu si-ar fi putut da seama atunci daca Otilia il iubea cu adevarat sau numai accepta asistenta lui acoperita."

Georgeta: "Pascalopol,nu? L-am cunoscut odata. E un barbat foarte elegant si simpatic."

# data[].attributes.body
Aglae Tulea este  un personaj balzacian ce reprezinta “baba absoluta fara cusur in rau”, sora lui Costache si sotia lui Simion Tulea.
In incipit este caracterizata direct ca fiind"era  doamna cam de asceeasi varsta cu Pascalopol, cu parul negru pieptanat bine intr-o coafura japoneza.Fata ii era galbicioasa, gura cu buzele subtiri,acre,nasul incovoiat si acut, obrajii brazdati de cateva cute mari, acuzand o slabire brusca.Ochii ii erau bulbucati ca si aceia ai batranului, cu care semana putin, si avea de altfel bluza de matase neagra cu numeroase cerculete, stransa la gat cu o mare agrafa de os si sugrumata la mijloc cu un cordon de piele, in care se vedea, prinsa de un lantisor, urechea unui cesulet de aur."
O urăşte profund pe Otilia,o dispretuieste pentru ca este orfana,spunandu-i "stricata" si "dezmatata".
Aglae se opune cu tarie incercarii fratelui ei de a infia fata: "Cat traiesc eu, niciodata. Doar mai sunt legi in tara asta, mai sunt tribunale. Il dau pe mana parchetului pe Costache, asta-i fac. L-a ametit stricata asta. Cine stie ce-o fi intre ei".

În ceea ce privește relația cu celelalte personaje, Otilia o caracterizează ca fiind o ,,vipera”, ea fiind punctul de pornire pe tema atacurilor la adresa acesteia. O vrea departe de Costache, o vede ca pe o amenințare în planul ei de a pune mâna pe avere. Edificator este și faptul că Agalei nu-i pasă de moartea lui Giurgiuveanu, interesând-o doar banii acestuia.
Aglae isi exercita puterea de control asupra featelui sau , Costache Giurgiuveanu , fiind aliata cu Stanica Ratiu , dovedind lipsa oricarei urme de umanitate , convisa ca numai banii ii pot aduce stabilitatea familiei .”Aici e casa fratelui meu ,si eu sunt unica lui sora . Nimic nu se misca aici in casa si nimeni nu s-atinge de nimic. Trebuie sa stam aici sa pazim , n-o sa lasam in casa un bolnav fara simtire , care nu vede nu aude , cu strainii in casa”
Aceasta “ocupa casa militareste . In loc sa se ingrijeasca de mort , ordona tuturor sa nu spuie inca nimanui cele intamplate si puse pe Marina sa pazeasca la poarta ca sa nu vine nimeni
- Sa vedem unde ii sunt banii , daca a lasat testament , trebuie parale pentru inmormantare. In vreme ce cadavrul statea inert peste plapuma si incepuse sa ia tonuri ceroase, Aglaia , Olimpia si Titu Scotoceau in toate partile , trageau sertarele , desfaceau garderobul , cautara in soba “
In propria casa il tine din scurt pe Simion , face si desface casatoriile copiilor , intoarce totul dupa bunul ei plac.
Familia eu este una degradata , sotul ei , Simion este internat la ospiciu, Titi este expresia tipologiei oprite din evolutie , Olimpia este alungata de Stanica si Aurica nemaritata.
Finalul o arata zgracita invidioasa si plina de ura , ea sfarseste prin a mosteni doar casa , fiind inselata de Stanica , cazand ea singura in propria plasa.

# data[].attributes.body
Felix Sima este unul dintre personajele principale ale romanului, îndeplinind totodată rolul de observator al unui mediu social viciat. El reprezintă tipul intelectualului lucid, în formare, prin intermediul căruia cititorul se familiarizează cu celelalte personaje.

Tânărul absolvent de liceu vine la București, după moartea tatălui său, pentru a studia medicina, aspirând la o carieră strălucită. Străinul, care sondează noul mediu în care tocmai a intrat la începutul acțiunii romanului, este inițial uimit și timorat atunci când cunoaște noii membrii ai familiei sale.

Surprins în evoluție, în plină formare, Felix aduce în literatura noastră tipologia intelectualului elegant, ambițios, idealist, de un cavalerism aproape de negăsit printre eroii noștri. Se alătură și el seriei de personaje masculine care trăiesc iubirea cu incertitudine, situându-se departe de acea liniște adusă de o sinceră mărturisire.

Încă de la început, naratorul,  prin intermediul caracterizării directe îi alcătuiește un portret fizic sugestiv, care denotă perseverența caracterului, delicatețea și superioritatea spirituală (el are “un aer bărbătesc și elegant” , “fața.. îi era juvenilă și prelungă, aproape feminină din pricina șuvițelor mari de păr ce-i cădeau de sub șapcă, dar coloarea măslinie a obrazului și tăietura elinică a nasului corectau printr-o notă voluntară întâia impresie”).

Reacția lui Costache Giurgiuveanu atunci când tânărul se prezintă la ușa casei îl bulversează profund, dar ulterior ajunge să o înțeleagă, acceptând comportamentul bizar al bătrânului  și privindu-l cu simpatie. Familia Tulea îl dezgustă profund, străduindu-se din răsputeri să păstreze distanța față de răutatea membrilor săi. Caracterul tânărului nu este influențat de meschinăria acestora, acțiunile celor din jur pentru care contează doar puterea banului reprezintă doar un prilej de analiză detașată.

Comportamentul, gesturile, atitudinile, faptele conturează indirect, încă de la primele pagini ale romanului, o fire raţională, lucidă, cu o mare nevoie de certitudini, o fire analitică şi un spirit de observaţie foarte dezvoltat. Mediul ambiant este un alt procedeu artistic de caracterizare indirectă a unui personaj realist, Felix înscriindu-se în tipologia societăţii burgheze. Lucid şi raţional, el înţelege că într-o societate degradată în esenţele ei morale, dragostea nu mai poate fi un sentiment pur, căsătoria devenind o afacere pentru supravieţuire şi nu o împlinire a iubirii. Devine un medic vestit şi bogat, pătrunzând în lumea bună a Bucureştiului, deoarece s-a căsătorit „într-un chip care se cheamă strălucit şi intră, prin soţie, într-un cerc de persoane influente”.

În raport cu celelalte personaje ale romanului, tânărul își dovedește superioritatea, fiind considerat un om inteligent și ambițios chiar și de membrii familiei Tulea, care însă îl jignesc și îl detestă, considerându-l un posibil pretendent la moștenirea lui Costache Giurgiuveanu. Felix apare ca un intelectual superior, situându-se deasupra superficialităţii şi meschinăriei lumii burgheze, conducându-se după un cod superior de norme etice: „să-mi fac o educaţie de om. Voi fi ambiţios, nu orgolios”. Ambiţios şi inteligent, Felix învaţă şi face eforturi deosebite de a se remarca pe plan profesional.

Felix Sima și Otilia Mărculescu reprezintă tipologia intelectualului in formare și a femeii enigmatice, alcătuind un cuplu de personaje care ilustrează tema iubirii adolescentine. Întemeierea efemeră a cuplului Felix-Otilia se fundamentează pe asemănarea profundă dintre situațiile familiale ale celor doi.  Ambii sunt orfani și au nevoie de afecțiune. Felix este cel care afirmă că Otilia întruchipează pentru el idealul de feminitate, prin care a reușit să suplinească nevoia de dragoste maternă (“Înțelegi că am găsit în tine  tot ce mi-a lipsit în copilărie”).

O primă scenă relevantă pentru relația dintre cei doi reiese încă din scena sosirii lui Felix la București, în casa lui Costache Giurgiuveanu, Otilia purtându-i grija. Neavând o camera pregătită, Otilia îi oferă cu generozitate camera ei, prilej pentru Felix de a descoperi în amestecul de dantele, partituri, romane de dragoste, cutii de pudră și parfumuri, o parte din personalitatea exuberantă a Otiliei. Între cei doi se naște, încă de la început, o afecțiune delicată.

O altă secvență care ilustrează relația dintre cei doi este reprezentată de ultima întâlnire înaintea plecării Otiliei din țară împreună cu Pascalopol. Această secvență este esențială pentru ințelegerea personalității și a atitudinii lor față de iubire. Otilia concepe iubirea in felul aventurii, al artistului, cu dăruire și libertate absolută, iar Felix, este dispus să aștepte oricât pentru a se căsători cu ea. Dându-și seama că ea ar putea reprezenta o piedică în realizarea profesională a lui Felix, Otilia îl părăsește pe tânăr și se căsătorește cu Pascalopol. Această eliberare pe care Otilia i-o oferă lui Felix se observă în telegrama pe care aceasta o trimite (“Cine a fost în stare de atâta stăpânire, e capabil să învingă și o dragoste nepotrivită pentru marele lui viitor”).

Felix Sima evoluează de la adolescență la maturitate, trăind experiența iubirii, dar și dorința realizării pe plan profesional. Georgeta este un personaj care contribuie la maturizarea lui, arătându-i importanța în a nu renunța la adevaratele lucruri care contează. El reușește să-și mențină viața profesională și cariera pe primul loc, dând dovadă de personalitate și perserverență.

În concluzie, Felix Sima se încadrează în tipul intelectualului naiv, maturizându-se cu ajutorul celorlalte personaje

"Felix privi sfios la aceea pe care o chema Aurica"

"Un tanar de vreo optsprezeceani,imbracat in uniforma de licean intra in strada Antim, venind dinspre strada Sfintii Aposoli cu un soi de valiza in mana"

"Tanarul se intoarse spre intrarea din fata si medita un mijloc de a-si vesti prezenta"
Faţa îi era însă juvenilă şi prelungă, aproape feminină din pricina şuviţelor mari de păr ce-i cădeau de sub şapcă, dar coloarea măslinie a obrazului şi tăietura elinică a nasului corectau printr-o notă voluntară întâia impresie.

Otilia:“Nu m-ai inteles. Nu esti inca decat un copil.”

“Orice aluzie la faptul ca era orfan ii era suparatoare ca o umilire nedreapta.”

“Profesor universitar, specialist cunoscut, autor de memorii si comunicari stiintifice, colaborator la tratate de medicina cu profesori francezi”

“Ai nu stiu ce care inspira respect. Ai sa fii un doctor impunator… om serios.”

Otilia:“—As zice ca n-ai minte si ca esti un zapacit. Pentru ce? Sa-ti strici viitorul?"

,, Felix, n-a fost cavaler cu ea, că i-a dat braţul în văzul tuturor pe stradă şi a intrat de atâtea ori în odaia ei, inducând-o în eroare că ar avea intenţii serioase. Moş Costache i-a explicat răbdător, cu multă terminologie specială, că Felix e deocamdată minor şi, ca atare, încă iresponsabil. "

"Tu nu cunosti viata,Felix-relua Otilia ideea-pentru o fata,reusita in viata nu e o chestiune de studiu si de energie.Admir inteligenta si vointa ta de barbat,astea nu sunt bune si pentru o femeie.Rostul femeii este sa placa,in afara de asta nu poate fi fericire"

Felix:"Voi cauta isi noteaza el in caiet,ca sa nu uite sa fiu bun cu toata lumea si modest,si sa-mi fac o educatie de om.Voi fi ambitios,nu orgolios"

Stanica: “Baiat bun Felix, nu cade la tristete.”
Stanica: “Un pezevenghi. Traieste cu Otilia pentru a lua banii de la Costache.”

“Ar fi voit sa fie foarte bogat, sa fie major, sa ia pe Otilia sub ocrotirea lui si sa-i ofere tot ce-i oferea cu usurinta mosierul. Isi propunea sa faca tot ce-l sfatuia Otilia, sa ajunga medic celebru, in sfarsit, orice, dar ilustru.”

# data[].attributes.body
" apropierea lui Hermes cel vopsit cafeniu , un cap prelung si tanar de fata , incarcat cu bucle cazand pana pe umeri "
Fata, subțiratică, îmbrăcată într-o rochie foarte largă pe poale, dar strânsă tare la mijloc si cu o mare coleretă de dantelă pe umeri, întinse cu franchețe un brat gol si delicat. "
„ Fata părea să aibă optsprezece-nouăsprezece ani. Fața măslinie, cu nasul mic și ochii foarte albaștri, arăta și mai copilăroasă Între multele bucle și gulerul de dantelă, însă în trupul subțiratic, cu oase delicate de ogar, de un stil perfect, fără acea slăbiciune suptă și pătrată a Aureliei, era o mare libertate de mișcări, o stăpânire desăvârșită de femeie.”
“douã brațe subțiri îl cuprinseră de gât”
“Nimic in purtarea Otiliei nu era agresiv sau arogant, gesturile si cuvintele ei erau pline de gratie, Insa totul respira prea multa inteligenta. Otilia traia cum canta la pian, zguduitor si delicat, Intr-un tumult de pasiuni, notate precis pe hartie,stapanite si justificate. Otilia parea ca „stie multe“ si intimida pe barbat"

“Aceasta ii potrivea acul cu perla din cravata, ii scutura usor umerii privindu-l cu o grațioasă maternitate, mereu atârnată pe marginea scaunului.”
“stia ca Otiliei ii placea luxul, ca era nefericita cand n-avea un maruntis oarecare la moda.”
“Eu am un temperament nefericit, ma plictisesc repede, sufar cand sunt contrariata”
“Otilia ii plause pentru aerul ei de intelectuala blazata care nu vrea sa spuna ce stie.”
“A fost o fata delicioasa, dar  ciudata. Pentru mine e o adevarata enigma.” (Pascalopol)
"Sunt foarte capricioasa, vreau sa fiu libera.”
“Dumneata ai mult din caracterul meu! Esti libera, independenta, lipsita de prejudecati. Iti spun aici intre patru ochi.”
−

“E o fata admirabila, o fata superioara, pe care n-o inteleg"

“Otilia nu făcea niciun gest care sa para îndrăzneț, nu scotea nicio vorba nechibzuita.”

# data[].attributes.body
1. „Stănică, în schimb, era roșu la față, fără să fie propriu zis gras, de o sănătate agresivă, contrastând cu părul lui mare și negru, foarte creț și cu mustața în chip de muscă.”
„Un guler tare și înalt ținea o cravată înfoiată ca o lavalieră. Venise îmbrăcat într-un costum de soie-ecrue deschis și Felix fusese izbit, de la început, de lărgimea hainei și de ridicola dimensiune a canotierei de paie care abia îi cuprindea părul.”
„Stănică vorbea sonor, rotund, cu gest artistic și declamator.”
„Declară clamoros „ , „declară solemn„
„Stănică aruncă tuturor o privire mândră, măgulit că era astfel compătimit de Olimpia.”
„ Eu mă gândesc la viitorul ei, la  viitorul copilului nostru, tună Stănică. Pentru mine nu vreau nimic, decât pe ea.”
„Olimpia ieși suspinând,iar Stănică o urmă țanțoș, după ce dăduse ceremonios bună seara.”
„Stănică, după ce a scos-o pe Olimpia din casă, nu vrea în ruptul capului să se cunune” - Aglae Tulea
„Stănică, luând o atitudine nobilă, se ridică în picioare”
„-Ești un pungaș” - Simion Tulea
„-Dă-mi douăzeci de franci împrumut. Nu trebuie să știe nimeni. Nu vreau să umilesc pe Olimpia și să mă cobor până la părinții ei denaturați. Când n-am să mai pot face față, îmi zbor creierii.”
„Stănică spusese aceste cuvinte cu o petulanță în care nu se ghicea niciun soi de depresiune, privind nerăbdător înspre poartă.”
„Existența mea este un martiriu închinat la două ființte dragi: Olimpia și fiul meu.”
„În caz de refuz, sunt decis să termin cu această mizerabilă existență și te rog să ocrotești familia mea.”
„Nu era deloc înșelat asupra caracterului lui Stănică și, deși desprețuitor pentru sumele mici de bani, avea totuși disciplina sufletească de a nu se lăsa păcălit.”
„Pe Stănică îl suferea”- Simion
„Pe Aglae o biruia cu maniera distinsă de a-i săruta mâna și cu apelativul ”mamă”.”
„Stănică ciupea de la cine-i ieșea în cale.”
„Aurica, admiratoare în general a oricărui bărbat și îndeosebi a acestuia, pentru vigoarea și îndrăzneala lui.”
„Eu, un intelectual, un om destinat carierelor superioare, n-am zece lei. E intolerabil. Voi reda bietei Olimpia libertatea ei.”
„Prin astfel de complicitate insidioasă cu ideile fixe ale lui Simion, Stănică câștigă mai mult decât prin implorări și declamații.”