# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Luk og accepter

Vi bruger cookies!

jv.dk bruger cookies til at give dig en god oplevelse og til at indsamle statistik, der kan være med til at forbedre brugeroplevelsen. Hvis du klikker på et link på www.jv.dk, accepterer du samtidig vores cookiepolitik. Læs mere

# data[].attributes.attachment_link.title
Par kræver ministerium dømt for brud på Grundloven

# data[].attributes.attachment_link.description
Luk og accepter jv.dk bruger cookies til at give dig en god oplevelse og til at indsamle statistik, der kan være med til at forbedre brugeroplevelsen. Hvis du klikker på et link på www.jv.dk, accepterer du samtidig vores cookiepolitik. Læs mere

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til at sende markant flere flygtninge tilbage til deres hjemlande. Det fremgår af aftalen om finansloven.

Parterne fortsætter mandag forhandlinger om en særskilt udlændingeaftale. Men allerede i fredagens aftale om finansloven fremgår det, at flere skal sendes ud af Danmark.

Læs også

- Vi skal dæmme op for tilstrømningen til Danmark. Det vil i den forbindelse have stor værdi, at Danmark er kendt for, at vi har viljen og evnen til at agere hurtigt og effektivt, når muligheden for inddragelse af opholdstilladelser og efterfølgende hjemrejse opstår.

- Det kan sende et signal til migranter og andre om ikke at rejse til Danmark, hedder det i aftalen om finansloven.

Den blev fredag aften indgået efter et kort møde i Finansministeriet.

Af aftalen fremgår det, at det især er personer fra Afghanistan, Etiopien, Nigeria, Pakistan og Sydsudan, der risikerer at få inddraget deres opholdstilladelse.

- Det er vigtigt at sende et klart signal til flygtninge og andre udlændinge med behov for beskyttelse om, at man - så længe man har tidsbegrænset opholdstilladelse - skal være indstillet på at vende hjem, når behovet for beskyttelse ophører.

- Regeringen og Dansk Folkeparti ønsker derfor at afsætte yderligere ressourcer til at styrke den nuværende indsats med at indhente baggrundsoplysninger om udlændinges hjemlande.

- Det skal bidrage til at sikre, at udlændingemyndighederne har de fornødne oplysninger i forbindelse med sager om inddragelse/nægtelse af forlængelse af tidsbegrænsede opholdstilladelser, hedder det i aftalen.

Her lægger parterne samtidig op til at slå langt hårdere ned på asylansøgere, der snyder i ansøgningsprocessen eller på anden måde begår "svig".

- Vi skal sikre, at udlændingen ikke modtager beskyttelse i Danmark på et forkert grundlag. Og hvis en flygtning har fået asyl på baggrund af svig, skal opholdstilladelsen som udgangspunkt inddrages, fremgår det.

Læs også

Blandt andet skal brugen af biometrisk identitetskontrol styrkes. Det kan blandt andet være med til at fastslå, om en asylansøger rent faktisk er mindreårig.

Kontrollen med identitets- og dokumentsvindel skal styrkes. Og det skal som udgangspunkt koste opholdstilladelsen, hvis man har snydt med eksempelvis et pas.

Samtidig vil der også blive slået ned på flygtninges rejser til hjemlandet.

- Hvis en flygtning rejser på turist- eller ferierejse til hjemlandet, må det umiddelbart tolkes således, at flygtningen ikke frygter ophold i sit hjemland.

- Dette må indebære, at der med rette kan sås tvivl om personens reelle grundlag for beskyttelsesstatus i Danmark.

- Vi vil afsætte midler til at kontrollere flygtninges hjemrejser og derved sikre et bedre grundlag for at inddrage en opholdstilladelse, hedder det i aftalen.

/ritzau/

# data[].attributes.attachment_link.title
Flere flygtninge skal ud: Det kan sende et signal til andre om ikke at rejse til Danmark

# data[].attributes.attachment_link.description
Regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til at sende markant flere flygtninge tilbage til deres hjemlande. Det fremgår af aftalen om finansloven. Parterne fortsætter mandag forhandlinger om en særskilt udlændingeaftale. Men allerede i fredagens aftale om finansloven fremgår det, at flere skal sendes ud af Danmark.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hidtil har det udelukkende handlet om kommunikation.

Da Søren Pape Poulsen i august 2014 blev præsenteret som ny formand for Det Konservative Folkeparti, var det fordi, der var for meget uld-i-mund hos forgængeren, Lars Barfoed, og partiet havde brug for en mand med Papes talegaver. Og da de Konservative lancerede deres STOP-kampagne i forrige uge, var nazi-islamisme-retorikken udtryk for, at et lille parti er nødt til at have kant og råbe højt for at blive hørt. Det konservative ståsted var der ikke ændret ved, lød det.

Det bliver der nu. Efter i 14 dage at have forklaret og forsvaret STOP-kampagnens retorik, melder Søren Pape Poulsen nu klart ud, at han ikke alene er parat til at benytte en mere kontroversiel og opsigtsvækkende retorik, end man er vant til blandt de borgerlige kernevælgere. Han vil også flytte Det Konservative Folkeparti politisk set. Så partiet fremover ligger til højre for Venstre både på økonomi- og værdipolitikken.

"Konservative er i gang med et helt naturligt stille ryk. Vi er et parti, der ligger til højre for Venstre både på økonomi og værdipolitikken. Det er et skridt til højre. Det er der, vi skal hen, og det er der, jeg er politisk," siger Søren Pape.

Læs også

Når det gælder holdningen til f.eks. topskat og ordensmagten, ligger de Konservative allerede til højre for Venstre, pointerer Søren Pape, og der befinder han sig bedst både holdningsmæssigt og som leder for et mindre parti.

"Det er et opgør med at se de Konservative som det her bredt favnende centrum-højre parti, som vi var under Schlüter. Det var en storhedstid for partiet, og det præger stadig en del konservatives selvforståelse. Men vi har otte mandater, og vil vi blive større, er vi nødt til at være et parti, der også støder nogen fra sig," siger Søren Pape.

To fløje i partiet

Med sin udmelding risikerer Pape Poulsen at genoplive den fløjkrig, der i årtier har martret de Konservative, og som man til alles lettelse undgik at genopføre i fuld offentlighed med Lars Barfoeds formandsfald. Godt nok var Lars Barfoeds afgivelse af magten langt mindre frivillig og væsentlig mere dramatisk, end offentligheden fik indblik i. Men udadtil lykkedes det at lægge låg på enhver mistanke om, at de såkaldt "anstændige" konservative - også kaldet Frederiksberg-Konservative - havde tabt en politisk magtkamp.

Søren Pape Poulsen ønsker da heller ikke at sætte ord på, hvilke konkrete politiske forskelle der er imellem ham og hans forgænger. Han nøjes blot med at konstatere, at;

"Det er vigtigt, at enhver partiformand definerer sit projekt. Man er nødt til at ligge der, hvor man selv føler, at man kan identificere sig med det."

Læs også

Men langt ind i Det Konservative Folkeparti er der bekymring for, at Søren Pape i jagten på nye vælgere kommer til at støde konservative kernevælgere fra sig. Berlingske har i den forgangne uge talt med en række centralt placerede personer i partiet, som giver udtryk for denne bekymring. Det er folk, der tilhører den fløj, som er eller har været repræsenteret ved markante skikkelser som Connie Hedegaard, Mads Lebech, Per Stig Møller og Lars Barfoed. Sidstnævnte satte som formand en tyk streg under, at han betragter de Konservative som et centrum-højre-parti, da han under sidste valgkamp udvekslede håndtryk med den tidligere radikale leder Margrethe Vestager og forpligtigede sig på et bredt samarbejde. I dag ønsker ingen at udtale sig til citat om den bekymring, de nærer for partiets fremtid. Til det er meningsmålingerne alt for dårlige, situationen for alvorlig og et folketingsvalg alt for tæt på.

Partiets nestor Per Stig Møller vil heller ikke kommentere på den aktuelle situation, fordi han ikke genopstiller til næste valg. Men han vil gerne sige, hvor han mener, at de Konservative ligger politisk set.

"Vi er ikke nogen højreorienteret vildbasseforening, som Schlüter udtrykte det engang for mange år siden. Vi ligger inde mod midten - men lidt til højre for den. Vi er ikke liberalister, og vi er ikke Dansk Folkeparti," siger Per Stig Møller.

Kredsen omkring Pape

Langt fra alle konservative deler Per Stig Møllers veneration for Schlüter-citater. Jovist, havde partiet statsministerposten og hele 42 mandater i midtfirserne. Men allerede dengang syntes en række medlemmer af Konservativ Ungdom (KU), at prisen for at bevare magten var en alt for midtersøgende og konsensuspræget politik. Historieskrivning kan man mene, hvis ikke det var fordi, at flere af de dengang unge KUere i dag er rykket ind på centrale poster i det konservative sekretariat på Christiansborg.

Det gælder partiets pressechef, Benny Damsgaard, og den nye generalsekretær, Søren Vandsø. Især sidstnævnte har Søren Pape været tæt knyttet til lige siden de glade KU-dage, hvor også gruppeformand Brian Mikkelsen slog sine folder i ungdomsorganisationen. I dag har de hånd i hanke med partiet. Det er mænd, som ikke har tænkt sig at stå og spille violin, mens det konservative skib går ned, og som ikke har svært ved at kaste partiets mere midtersøgende profil over bord i jagten på nye vælgere. Og det er dem, der tænkes på, når en centralt placeret konservativ udtrykker bekymring for, at den i Christiansborg-sammenhænge uprøvede Søren Pape "bliver lokket til for meget".

Brutal kommunikation

Og netop det blev han med lanceringen af STOP-kampagnen, mener en række konservative folketingskandidater og fremtrædende medlemmer af partiet. De er ikke alene utilfredse med stop-nazi-islam-isme-budskabet, som de mener alt for let misforståes, som om de konservative sætter lighedstegn mellem islam og nazismen. Det er slet ikke i den konservative ånd at lave en stop-kampagne, lyder det. De Konservative er ikke et negativt stop-parti, men et konstruktivt og pragmatisk parti, der giver udtryk for, hvad de gerne vil, lyder kritikken. En kritik, som man skal ud blandt de lokale konservative for at få nogen til at sætte ord på - til citat. En af dem er Nikolaj Bøgh, medlem af Frederiksberg Kommunalbestyrelse og forfatter til flere bøger om de Konservative.

"Jeg har ikke mødt en eneste på Frederiksberg, som synes, at det er en god kampagne. Særligt ikke nazi-islamisme-delen. Konservative er vant til, at vi kommunikerer lidt mere sofistikeret. Denne kampagne er meget firkantet. Nærmest en brutal måde at kommunikere på. Jeg synes heller ikke, at det vidner om den helt store historiske indsigt. Der er lidt skævt at sammenligne islamisme og nazisme. Nazisme er noget meget specifikt i historien. Havde man sagt fascisme, havde det måske været noget andet," siger Nikolaj Bøgh.

Læs også

Selv i Midt- og Vestjylland, hvor Søren Pape kommer fra, og hvor de Konservative typisk vægter det nationalistiske og en stram udlændingepolitik højere, end man gør i hovedstaden, har kampagnen vakt opsigt. Tove Videbæk, folketingskandidat i Vestjyllands Storkreds, var i weekenden på kampagne i Herning, og her spurgte mange borgere ind til netop nazi-islamisme-budskabet.

"Jeg har tillid til vores reklamebureau og vores pressefolk. Jeg begynder ikke som almindelig folketingskandidat i Vestjylland at vurdere, om en kampagne er rigtig eller forkert. Det tror jeg ikke, at jeg er udrustet til at gøre. Derfor gør jeg mit bedste til at forklare de mennesker, som spørger mig til det," siger Tove Videbæk.

Så sent som i sidste uge sendte det kuldegysninger gennem de fleste konservative, da en meningsmåling fra voxmeter sendte de Konservative ned på 2,9 procent. Kritikerne er ikke sene til at give STOP-kampagnen skylden. Og uanset om det er rigtigt eller ej, så er sitautionen for de Konservative - som i Berlingske Barometer står til 4,1 procent af stemmerne - så sårbar, at flere folketingskandidater har besluttet ikke at udtale sig om kampagnen.

"Jeg har gjort min stilling op, og lige nøjagtigt i denne her sag har jeg ikke nogen holdning til det offentligt. Det er ikke en kampagne, som jeg kommer til at bruge i min folketingskandidatur," siger Anne Hansen, der er folketingskandidat for de Konservative i København.

Partiets unge håb i Nordsjælland, Mette Abildgaard, vil heller ikke udtale sig om kampagnen, men lægger ikke skjul på at de Konservative er presset af de dårlige målinger.

"Som en af de politikere, der er på vippen til at blive valgt, holder jeg selvfølgelig enormt meget øje med meningsmålingerne, for det vil kræve et valgresultat som det nuværende. Det er hårdt at se sit parti kæmpe så hårdt, men jeg synes, at Søren Pape gør det godt," siger Mette Abildgaard.

Svært at skifte vælgere

Nikolaj Bøgh vil derimod gerne sætte ord på den frygt, som flere konservative giver udtryk for.

"Jeg oplever, at man forsøger at appellere til nogle nye vælgere og geografiske områder. Det er al ære værd. Det er bare ikke så godt, hvis man støder gamle vælgergrupper fra sig samtidig. Der er historisk meget dårlig erfaring med at skifte vælgerkorpset ud. Det har både CD og Kristeligt Folkeparti haft meget dårlig erfaring med. Det skal man passe på med," siger Nikolaj Bøgh.

Men selv om Søren Pape godt kan forstå, at den konservative kampagne er faldet nogen for brystet, så er han tilfreds med, at det har givet partiet taletid i medierne og mulighed for at komme ud med deres budskaber.

"Jeg vil bare appellere til de konservative kernevælgere om, at de også kan se, at når man kun har otte mandater, så nytter det ikke at drømme om den tid under Schlüter, hvor vi havde flere end 40 mandater. Så er man nødt til at se realiteterne i øjnene," siger Søren Pape.
Er du ikke bange for, at du støder nogen af kernevælgernee fra dig?
"Man kan tage udgangspunkt i alt det, man frygter, og så går det kun en vej. Jeg har ikke taget den her opgave på mig, for at de Konservative skal forsvinde."

# data[].attributes.attachment_link.title
Søren Pape vil rykke de konservative til højre

# data[].attributes.attachment_link.description
Hidtil har det udelukkende handlet om kommunikation. Da Søren Pape Poulsen i august 2014 blev præsenteret som ny formand for Det Konservative Folkeparti, var det fordi, der var for meget uld-i-mund hos forgængeren, Lars Barfoed, og partiet havde brug for en mand med Papes talegaver.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Midgårdhus er en del af Specialcenter for Unge og Voksne og huser udviklingshæmmede, som stort set alle har en dom. En del af beboernes fortid vidner om grov vold, seksualforbrydelser eller vold med døden til følge. Fælles for dem er, at de arbejder hen mod et liv i den virkelige verden og ikke bag de usynlige tremmer i Ribe. Tekst: Stine Lindharth Pedersen slp@jv.dk
Foto: Søren Gylling
RIBE: - Søren er i grøn zone. Finn og Steffan har været i beskæftigelse, og Casper har haft fri i dag, fortæller en af Midgårdhus' ansatte, da eftermiddagsholdet møder ind og skal have overdragelse fra morgenholdet. Derefter går dagens puslespil i gang.

- Hvem vil være sammen med Finn i dag? spørger den samme ansatte ud i lokalet. Nogle beboere bliver hurtigt fordelt, mens andre er lidt mere besværlige.

Et nyt navn bliver sagt.

- Han er så glad. Han har fået kæreste igen, hvisker den ene ansatte til sidemakkeren om beboeren.

Efter lidt tid er alle beboerne blevet fordelt, så hver ansat ved, hvem der har ansvaret for hvem.

Midgårdhus i Ribe er et bo og beskæftigelsestilbud for voksne udviklingshæmmede, hvor der på nuværende tidspunkt bor sytten mænd i alderen 22 til 65 år. Fælles for de fleste er, at de har begået kriminalitet og mange af dem har eller har haft et alkohol-eller stofmisbrug.

Kriminaliteten, som beboerne har begået, kan være alt fra vold, seksualforbrydelser - voldtægt eller pædofili - vold med døden til følge. Derfor har nogle beboere altid én eller to ansatte omkring sig, mens andre beboere kan gå frit til og fra Midgårdhus, som de ønsker. Der er kun lås på vinduerne i et par enkelte lejligheder, hvor der sidder en ansat som vagt om natten foran døren ud til friheden. Andre beboere bliver tilset i de sovende timer i deres lejligheder. De sytten mænd afsoner deres dom på Kastanie Allé 16 i Ribe, hvor der ikke er tremmer for vinduerne og intet hegn om matriklen.

Arbejdet i en gråzone
Beboerne er dømt ifølge straffeloven, men bor på Midgårdhus via serviceloven, hvilket betyder, at de ansatte kun må komme ind i lejligheden, hvis de bliver inviteret. Det betyder også, at hvis en beboer har et alkohol- eller stofmisbrug i sin lejlighed, må de ansatte ikke gribe ind.

- Det er en balancegang. Loven gør, at vi ikke må gribe ind på værelserne, hvis der for eksempel foregår et misbrug, siger Connie Sandholm, der er afdelingsleder på Midgårdhus. Hun fortæller derudover, at det er frivilligt for borgerne, om de vil deltage i et behandlingstilbud i forbindelse med deres dom.

- Hvis de nægter at deltage i behandling, så kan vi blot stå på sidelinjen og kigge på. Det er loven og ikke vores system, der bestemmer det, siger hun.

Erfaringer og relationer er det, de ansatte har fokus på, når de arbejder med en beboer.

- Vi arbejder i relationer. Så det vi kan gøre for at undgå deres misbrug er at aktivere dem eller forsøge tale dem fra det. Hvis vi går ind og sagde, at de ikke må drikke alkohol, så vil vi ødelægge vores relation til dem, siger Jane Jensen, der er pædagog og tillidsrepræsentant på Midgårdhus. Hun har overfaldsalarmen i hånden, inden den placeres i lommen eller i bæltet. Efter eftermiddagsmødet går dagens arbejde i gang.

- Vi skal altid kunne komme væk, hvis han bliver utryg eller hvis jeg kommer til at trykke på nogle knapper hos ham, siger Jane Jensen inden der bankes på en borgers dør, som allerede står åben.

Duk, duk, duk.

- Mmm, lyder det træt inde fra lejligheden.

- Må vi komme indenfor? spørger Jane Jensen, da hun hører det morgen-agtige-kvæk. Hun står afventende udenfor og træder ikke ind før, at hun er inviteret ind af borgeren.

- Hej Steffan, siger hun med oprigtig glæde i stemmen.

Steffan er først i tyverne, og han har boet på Midgårdhus i flere år. Han har en ren og ryddelig lejlighed og begge hans altaner er fyldt med grønne planter. Han nyder at være aktiv - både sportsligt men også håndværksmæssigt.

- Steffan er en af vores mest aktive beboere. Ikke også Steffan? siger Jane Jensen.

Han nikker og giver Jane Jensen ret i hendes påstand, hvorefter han med en enkelt finger trykker sin brille ind mod ansigtet. Flere gange hiver han ud i den blå Midgårdhus T-shirt, som om den sidder lidt for tæt om kroppen. Det er varmt, og den bankende lyd på hans dør har vækket ham fra luren på sofaen.

- Det er sådan en siesta-dag i dag, siger han, selvom han allerede har været flere timer i beskæftigelse i træværkstedet. Han fortæller stolt og forklarende om de borde og bænke, han laver i træværkstedet. Flere af møblerne i lejligheden er nogen, Steffan selv har lavet.

Jane Jensen sidder trygt og tilbagelænet i sofaen ved siden af Steffan tættest på døren ud af lejligheden. Han er afslappet og høflig.

Produkt af miljøet
- Vores borgere er et produkt af det miljø, som de er vokset op i, forklarer Connie Sandholm og taler om omsorgssvigt og misbrug. Hun fortæller, at langt de fleste af Midgårdhus' beboere ikke er født udviklingshæmmet, men er blevet det gennem deres opvækst.

På grund af udviklingshæmningen er borgerne ikke egnet til at sidde i fængsel, og ifølge Connie Sandholm ville de heller ikke lære noget af en fængselsdom. Derfor arbejder man på en anden måde på Midgårdhus, hvor man bedømmer hver enkelt borger, og derudfra sætter delmål og planlægger, hvordan man kan arbejde hen mod at personen kan sluses ud i virkeligheden.

- Vi accepterer ikke deres handlinger, men via professionalisme skal vi se, hvor deres handlinger kommer fra og arbejde med det for at ændre de handlinger. Vi lykkes som sted, fordi vi ser mennesket bag kriminaliteten, siger Connie Sandholm. Et mål kunne for eksempel være at arbejde med en borgers temperament.

Kærlighed og hotdog
Udviklinghæmning - som tidligere blev kaldt mental retardering - forklares som en reduceret intellektuel evne og en reduceret social forståelse, hvor personens IQ ligger på 70 eller under. Mange af borgerne på Midgårdhus har levet et liv, hvor omsorgssvigt var en af hverdagens ingredienser, hvilket har formet dem til de mennesker, de er.

- De får hårdere straffe, fordi de ikke lærer af de fejl de begår. Empatien ligger meget lavt hos vores beboere, hvis den overhovedet er der, forklarer Jane Jensen.

Alligevel er kærligheden at finde flere steder på Midgårdshus. Nogle beboere har kærester og andre har ekskærester.

- Må vi komme op og sige hej, småråber Jane Jensen, mens nakken er bøjet bagover og øjnene kigger op mod 1. etage, hvor Casper Andersen bor. Her er der ikke jordbær og kastanjeplanter foran døren, som der er ved Steffans lejlighed.

- Det koster 20.000 kroner, svarer Casper Andersen drillende.

Casper Andersens lejlighed er fyldt med bamser og en af væggene er udsmykket med Rasmus Seebach plakater. Dog er det første, der hilser én velkommen, når man bevæger sig ind i hans hjem, lugten af cigaretrøg.

- Skal vi kigge på dit vasketøj, Casper? spørger Jane Jensen. Daglige pligter er også noget af det, som de ansatte hjælper med.

- Ikke lige nu, svarer han.

Casper Andersen har hygiejnebevis, og han elsker at lave mad. Derfor er hans beskæftigelse at hjælpe til i køkkenet på Midgårdhus.

- Jeg brænder for at lave mad. Det er så dejligt at se folk blive glade for det mad, man laver, siger 28-årige Casper Andersen. På håndleddet står der både Simone og et hjerte af blæk. Det er ekskærestens navn. De var sammen i syv år, men i julen sidste år blev forholdet gjort forbi.

- Det var ikke så sjovt, siger Casper Andersen og kigger ned.

En anden beboer har ofte sin kæreste fra Bramming på besøg. Han henter og bringer hende på stationen i Ribe, og hvis man påpeger hans gode opdragelse ved at hente og bringe, kigger han spørgende på én.

- Det gør jeg da altid, siger Kim som om, det var det mærkeligste at sætte spørgsmålstegn ved.

En af dem som har en kæreste, der ikke bor i nærheden er 36-årige Paw Hansen.

For ni år siden gik Paw Hansen til svømning i Vejle. Efter træningen fik han altid en kop kaffe og en hotdog på banegården inden bussen gik hjem. Han oplevede flere gange den samme venindegruppe komme det samme sted som ham, men en af pigerne blev altid forvist til et andet bord, hvor hun skulle sidde alene.

- Tredje gang jeg oplevede det, blev det for meget for mig. Derfor gik jeg op og købte en hotdog og en kop kaffe, og så gik jeg hen til Helle og sagde "værsgo, det er til dig", fortæller 36-årige Paw Hansen.

Helles veninde der havde stået for at forvise hende til et andet bord brokkede sig over Paws gavmilde opførsel, men han svarede hende igen og gik ud. Efter ham kom Helle løbende, der ville spørge, om han ville være hendes kæreste, og der begyndte forholdet mellem de to, som stadig varer ved. Paw Hansen drømmer om at flytte til Fyn. Over til sin Helle.
Vi beskytter fru Hansen
I havemøblerne sidder personalet henslængt og sludrer inden aftenkaffen. Med fingrene foldet sammen sidder en af de mandlige ansatte og deltager i samtalen, men han har blikket rettet mod trampolinen, hvor hans beboere ligger og kigger op i luften. Selvom stemningen er afslappet - og måske en smule hjemlig - så er de ansatte på arbejde.

- Du kan tro at vi har følehornene ude, siger Jane Jensen og forklarer, at de registrerer alting og bedømmer borgernes humør flere gange dagligt. På Midgårdhus bruger de grøn, gul og rød zone for at bedømme og fortælle, hvilken tilstand hver enkelt beboer er i.

- Vi har en samfundsforpligtelse i at passe på Fru Hansen. Derfor er vi hele tiden i samspil med omverdenen, og vi er opmærksomme på vores borgere. De forlader for eksempel aldrig stedet i ubalance. Derudover har vi et godt samarbejde med lokalpolitiet i Ribe, siger Connie Sandholm og fortæller, at der nogle gange de seneste år har været beboere, som er stukket af fra Midgårdhus. Hvordan det kan ske har Connie Sandholm et klart svar på.

- Det er fordi vi er en åben institution. Det er sjældent det sker, og vi har vores forholdsregler, hvor vi er særligt opmærksomme på de borgere, hvor det er nødvendigt, siger hun.

Fakta
Midgårdhus i Ribe hører ind under Specialcenter for Unge og Voksne, Region Syddanmark. Der bor 17 mænd på Midgårdhus, hvoraf 14 har en dom.
Dommen afgør, hvilke vilkår personerne er anbragt på: Om de må bevæge sig frit eller med ledsager. Borgerne kommer fra hele landet og er anbragt på Midgårdhus af deres egen kommune. Omkring en tredjedel af beboerne kommer fra Esbjerg Kommune.
LÆS OGSÅ: Drømmer om at blive far for sin søn LÆS OGSÅ: Søren var væk fra samfundet i tredive år

# data[].attributes.attachment_link.title
Uegnet til fængsel: Dømte udviklingshæmmede bor i Ribe

# data[].attributes.attachment_link.description
Midgårdhus er en del af Specialcenter for Unge og Voksne og huser udviklingshæmmede, som stort set alle har en dom. En del af beboernes fortid vidner om grov vold, seksualforbrydelser eller vold med døden til følge. Fælles for dem er, at de arbejder hen mod et liv i den virkelige verden og ikke bag de usynlige tremmer i Ribe.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I denne uge udkommer en ny bog Konkurrencestaten og dens kritikere. Den samler op på de senere års debat om, hvilken slags velfærdsstat Danmark bør være. Vi har også givet vores besyv med. Vi mener, at det er en grundlæggende præmis for moderne politik, at vi lever i en globaliseret verden, hvor stater konkurrerer med hinanden. Udtrykket "konkurrencestaten" er for os et deskriptivt begreb, der beskriver det grundvilkår.

Sakker vi bagud i den globale konkurrence, vil vi miste både velstand og velfærd. Spørgsmålet er så, hvordan vi bedst fastholder at være blandt verdens mest konkurrencedygtige. Hvilken stat vi ønsker vi os? Og hvilken samfundsindretning sikrer bedst velfærd, tryghed og velstand? Vi socialdemokrater mener, at velfærd og konkurrencedygtighed går hånd i hånd.

I konkurrencen om at producere så meget som muligt så billigt som muligt, er Danmark dømt til at tabe. Troen på, at vi kan konkurrere med Østeuropa, Asien og Afrika på lav løn er urealistisk - og for den sags skyld heller ikke ønskværdig. Fri og lige uddannelse og efteruddannelse er med til at sikre et højt kompetenceniveau i arbejdsstyrken. Det er nødvendigt for, at vores voksende industri kan levere kvalitetsprodukter, der kan eksporteres. Derfor består fremtidens udfordringer bl.a. i at gøre flere ufaglærte til faglærte og opkvalificere de faglærte endnu mere. Vi må være beredte på, at gamle jobtyper forsvinder, mens nye kommer til. Vi skal ikke konkurrere på løn, men på kvalitet.

Vi har en relativ ligestilling mellem kønnene, hvor barselsorlov, ældreomsorg og offentlige pasningstilbud i praksis betyder, at kvinder har lettere adgang til arbejdsmarkedet. Det betyder, at antallet af dygtige medarbejdere og ledere øges betragteligt. Netop dette er et udtryk for, at ligestilling øger kompetenceniveauet i arbejdsstyrken betragteligt. Selvom ligestillingskampen endnu ikke er slut, hersker der ingen tvivl om, at den bidrager til den danske konkurrencedygtighed.

Gennem en aktiv socialpolitik og et stærkt, fælles sundhedsvæsen sørger vi for, at flere mennesker kan bidrage aktivt. De private forsikringsmodeller, som de kendes i fx Den amerikanske velfærdsmodel er samlet set dyrere end den skandinaviske velfærdsmodel, men er hverken mere effektiv eller retfærdig. Sundhed på fællesskabets hænder betaler sig. At det offentlige er hovedaktør på social- og sundhedsområdet gør det eftertragtet at investere i forebyggelse, som i stort set alle sundhedsmæssige sammenhænge er menneskeligt og økonomisk rationelt.

Aftalemodellen og sikkerhedsnettet på det danske arbejdsmarked har skabt et fleksibelt system. Arbejdsgivere har let ved at hyre og fyre, mens arbejdstageren har tryghed i sin tilværelse, fordi man bliver grebet, hvis man falder ud af arbejdsmarkedet. En win-win-situation for både virksomheder og lønmodtagere.

Det er ikke et tilfælde, at Danmark gang på gang er topscorer i alverdens erhvervsklimaundersøgelser. Vores samfundsmodel, hvor vi har ladet fællesskabet træffe langsigtede strategiske beslutninger, er både økonomisk og socialt bæredygtig. I en verden, hvor virksomheder og stater konkurrerer, er velfærd en god investering. Det har altid stået klart for os socialdemokrater, selvom mange har påstået det modsatte. Vi anerkender fuldt ud, at Danmark er i en benhård global konkurrence. Det er et vilkår for danske virksomheder, at de eksempelvis skal konkurrere mod virksomheder i England. Her må den danske befolknings kompetencer, folkesundhed og vilje til at tage chancer være stærkere end den engelske, hvis vi skal klare os bedst muligt.

Vi tror på, at vi klarer os bedst i konkurrencen udadtil ved at samarbejde indadtil. Derfor må erkendelsen af konkurrencestaten som begreb aldrig lede til en tro på, at indre konkurrence er mere effektivt end at samarbejde med hinanden. Enten trækker vi på samme hammel, eller også trækker vi hver vores vej. I enhver konkurrence er der vindere og tabere, men vi har ikke råd til at lade nogle gode kræfter gå til spilde, hvis vi skal klare os i den globale konkurrence. Derfor må vi dyrke det indre samarbejde for at vinde den ydre konkurrence. Når alle pinde samles i et bundt er de ubrydelige.

Selvom sund konkurrence kan have og har haft en positiv betydning for vores samfund, så må vi aldrig lade os forfalde til ensidig dogmatik. Konkurrencestaten må aldrig blive et normativt begreb, hvor økonomisk vækst og konkurrence bliver til mål i sig selv frem for midler til at opnå noget andet. Vi må heller ikke lade os diktere af tanker, som finder det økonomiske optimum som værende det eneste legitime argument.

For os er økonomisk vækst et middel til at opnå sociale og politiske fremskridt. Velstand er nødvendig for at fremme livsvilkårene for den brede befolkning, for at skabe arbejdspladser og for at finansiere den grønne omstilling. Væksten er nødvendig for at sikre fremtidens velfærd. Akkurat som velfærd er nødvendig for at sikre fremtidens vækst. Samtidig er det væsentligt at vægte andre mål som eksempelvis en høj grad af lighed, bæredygtighed og kvaliteten af vores demokrati.

Socialdemokratiet har været en af hovedarkitekterne bag udviklingen af den offentlige sektor og det velfærdssamfund, som har været med til at sikre Danmarks konkurrencedygtighed hidtil. Selvom vi er systembærende skal vi ikke være systembevarende. Vi er klar til fornyelse af den offentlige sektor.

Vi skal fremtidssikre vores velfærd på et fundament af lokalt engagement: Borgere, familier, virksomheder og foreninger skal inddrages i langt højere grad end nu, og vi skal modarbejde klientgørelsen af fællesskabet. Det kræver plads til mere decentral ledelse, borgerinvolvering og lokal opgaveløsning. Velfærd er ikke længere noget, som leveres fra staten til borgerne, men skabes derimod sammen med borgerne.

Konkurrencestaten og dens kritikere af Søren Kaj Andersen (ansv. red.) & Ove Kaj Pedersen. Udgives på Djøf Forlag. Johannes Lundsfryd Jensens og Dan Jørgensens bidrag til bogen bringes under overskriften "Velfærd er nødvendig for konkurrencestaten".

# data[].attributes.attachment_link.title
Ny bog går tæt på konkurrencestaten. I det globale konkurrencehav flyder velfærdsstaten ovenpå

# data[].attributes.attachment_link.description
I denne uge udkommer en ny bog Konkurrencestaten og dens kritikere. Den samler op på de senere års debat om, hvilken slags velfærdsstat Danmark bør være. Vi har også givet vores besyv med. Vi mener, at det er en grundlæggende præmis for moderne politik, at vi lever i en globaliseret verden, hvor stater konkurrerer med hinanden.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Luk og accepter

Vi bruger cookies!

jv.dk bruger cookies til at give dig en god oplevelse og til at indsamle statistik, der kan være med til at forbedre brugeroplevelsen. Hvis du klikker på et link på www.jv.dk, accepterer du samtidig vores cookiepolitik. Læs mere

# data[].attributes.attachment_link.title
Kriminaliteten er faldet i Vejen Kommune

# data[].attributes.attachment_link.description
Luk og accepter jv.dk bruger cookies til at give dig en god oplevelse og til at indsamle statistik, der kan være med til at forbedre brugeroplevelsen. Hvis du klikker på et link på www.jv.dk, accepterer du samtidig vores cookiepolitik. Læs mere

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jeg er flere gange blevet kaldt mønsterbryder. Forleden dag sad jeg hos min jordemoder, og efter en snak om opvækst, vilkår og værdier bad hun mig klappe mig selv på skulderen. "Tillykke, du har brudt den sociale arv," sagde hun.

Og selv om det naturligvis er rart med anerkendelse, var der alligevel noget, som vred sig i mig, som jeg sad der og klappede mig selv på skulderen en højlys efterårsdag. Jeg skammede mig og følte mig pinligt berørt. Og jeg blev ked af det.

Det har været mit livs kamp - at bryde den der sociale arv. Jeg har været familiens håb og følt presset hver eneste dag - som en smerte i maven og en unaturlig bevidsthed om mit eget åndedræt. Og jeg fandt først ro, da jeg begyndte at acceptere min sociale arv - i stedet for at prøve at bryde med den og tage afstand fra den.

For lige meget hvor hårdt jeg kæmper imod, er jeg et produkt af min sociale arv, og det vil jeg altid være. Den er i mine værdier, mine tanker og processer. Den er i mine minder, i min mors varme arme.

Klirrende Netto-poser

Jeg er fra et sted, hvor Brøndby-flaget hænger fra flagstængerne i de små gårdhaver. Et sted af beton, stisystemer, socialdemokratiske værdier og klirrende gule Netto-poser. Et sted, hvor man kender sine naboer og hilser på Stefans far nede foran kiosken. Et sted, hvor naboens dreng spiser med tre aftener i træk, fordi ingen ved, hvor hans mor er. Et sted, hvor man ikke stiller for mange spørgsmål.

Min mor var alenemor til tre. Vi havde alle den samme far, men ikke en vi så meget til. "Det er nok for det bedste," sagde min mor, men jeg husker tydeligt følelsen af at blive brændt af.

Jeg lærte hurtigt, at bare fordi han havde sagt, at han ville hente os, betød det ikke, at han ville gøre det. Men hver eneste gang håbede jeg så inderligt, at han ville. Når han ikke gjorde, græd vi i mors arme og brugte hele dagen side om side, hånd i hånd. "I vil altid kunne regne med mig," sagde mor, og det havde hun ret i.

Hun havde det ikke nemt. Hun havde flere job på samme tid for at komme af med den narkogæld, vores far havde efterladt hende med, og hun kæmpede bravt kampen mod et knust hjerte og bristede drømme.

Om aftenen kunne man høre hende græde i soveværelset i rækkehuset med de papirstynde vægge, og mine søskende og jeg lå i vores køjesenge og aftalte, at vi ville prøve at være nogle nemmere børn i morgen, og næste dag ville vi servere hende morgenmad og sort pulverkaffe på sengen og inderligt håbe, at hun ville have en af de dage, hvor hun smilte. Vi ville gøre alt for vores mor, for hun gjorde så forbandet meget for os.

Afgørende værdier

Det er nok derfor, det vrider sig i mig, når jeg nu får tildelt mærkatet mønsterbryder - når jeg hører, at jeg er kommet så meget længere end mine forældre, at jeg har brudt den sociale arv. Jeg har ikke brudt den sociale arv.

For selv om jeg hverken tæller ned til derby på stadion i mine opdateringer på Facebook, har narkogæld eller diagnoser, så ville jeg ikke være den, jeg er i dag, uden netop min opvækst, og jeg er nået hertil, hvor jeg er i dag, primært på grund af empati, et klogt hoved og en god portion viljestyrke - alle værdier, som har været mig tildelt i min opvækst.

Jeg har som barn bekymret mig meget mere om penge og mine forældres velbefindende, end noget barn har godt af, og jeg var i en meget tidlig alder klar over, at mine søskende og jeg ikke havde de samme vilkår som de fleste. Hverken dengang eller nu.

Men vi har haft hinanden, og midt i de til tider farveløse omstændigheder har vi haft kærligheden og sammenholdet, og et rum, hvor der var plads til at tro på sig selv, og hvor drømme ingen grænser kendte.

"Du kan gøre, lige hvad du vil," har min mor sagt til mig så mange gange, at jeg til sidst har troet på det. Jeg har som publikum på forreste række været vidne til, at min mor gang på gang har samlet sig selv op fra selvmedlidenhed og tomme rødvinsflasker og er kommet videre i livet. Det er min sociale arv, og den vil jeg være ved - ikke bryde med.

Hovedløs høne

Det er så forbandet ambivalent for mig at blive kaldt mønsterbryder, for det har jo hele vejen været mit mål at bryde mønstret. Jeg har rendt rundt som en hovedløs høne og troet, at jeg skulle alt muligt i min desperate iver efter at gøre noget med mit liv - blive til noget.

Jeg har tvunget mig selv igennem uddannelser bare for at bevise, at jeg kunne, og fuldstændigt glemt mig selv i det. Og jeg har sådan længtes efter den dag, hvor nogen ville kalde mig mønsterbryder, hvor nogen ville anerkende, at jeg har gjort noget med mit liv. Men det betyder ikke længere det samme for mig.

I al vores snak om den sociale arv og mønsterbrydere glemmer vi noget vigtigt. Vores fokus er på det, der kan måles og vejes, status og penge, og vi glemmer det, der i virkeligheden betyder noget: om vi er vokset op og blevet nogle sunde, fornuftige og kærlige mennesker, som trives i tilværelsen. Det er i sandhed det vigtige. Og det har også jeg til tider glemt, fordi jeg har troet, at det handlede om noget andet.

I virkeligheden handler det jo bare om at kunne mestre sit eget liv på sin egen måde - mønsterbryder eller ej. Især i ordet 'bryde' er der noget, som gør mig meget ubehagelig til mode. Uanset hvilke vilkår og ressourcer, vores forældre har haft - eller netop ikke haft - så må det anerkendes, at langt de fleste forældre har ønsket det bedste for deres børn og gjort deres bedste med det, de havde at gøre med.

Og lad os nu skide på det rigtige modetøj, eksotiske ferier og restaurantoplevelser i weekenderne. Det er fint, men det er ikke det, der er vigtigt.

Når vi vælger at anvende ord som 'bryde', så tager vi automatisk afstand fra vores forældre og vores baggrund, og det bliver lige pludselig ens helt egen fortjeneste at have brudt den der sociale arv. Det bliver lidt sådan en "tillykke, du fik tildelt ingenting, men fik alligevel noget ud af tilværelsen"-retorik, og det er virkelig ærgerligt.

Fokus er det helt forkerte sted, for det vil altid være omsorgen, anerkendelsen og kærligheden fra vores forældre, der er den afgørende faktor for, hvilke mennesker vi vokser op og bliver.

Jeg anerkender, at der har været en risiko for, at det ville gå mig anderledes på grund af min opvækst og min sociale baggrund, men at det er gået mig godt, er altså ikke kun min egen fortjeneste, det er ikke på trods af min opvækst, men også i kraft af den.

Arven som et vilkår

Når det er sagt, bliver jeg selvfølgelig nødt til at anerkende min sociale arv som et vilkår. Den sætter stadig den dag i dag nogle begrænsninger for mig, fordi det ikke har været nemt at vokse op, og fordi jeg stadig ligger om aftenen og bekymrer mig irrationelt for hele verdenen omkring mig. Det er mine vilkår, men det er okay.

Ifølge statistikken har jeg "brudt den sociale arv", men det havde jeg aldrig været i stand til at gøre uden netop den arv. "Størst af alt er kærligheden, min skat," sagde min mor tit, mens hun stille strøg tårerne væk fra mine røde barnekinder, og det runger stadig i mit hoved.
Freja Troelsen er lærerstuderende

# data[].attributes.attachment_link.title
Jeg vil stå ved min sociale arv - ikke bryde med den

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg har altid længtes sådan efter den dag, hvor nogen ville kalde mig mønsterbryder. Men nu, hvor de gør det, vrider det sig i mig. For jeg er blevet til noget i kraft af min opvækst, ikke på trods af den .

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Forud for de kommende 2025-forhandlinger opfordrer økonom og tidligere socialdemokratisk minister Carsten Koch nu sin partiledelse til at gå med til besparelser i SU-systemet.

Regeringen vil bruge 580 millioner på dagtilbud til de yngste, blandt andet for at bekæmpe negativ social arv.

Ny aarhusiansk forening skal hjælpe unge, når sorgen rammer i studieårene.

Erhvervsuddannelserne giver præcis lige så gode muligheder i livet som en gymnasial uddannelse.

Strålebehandling eller ej? En gentest rummer svaret på, hvad den rigtige behandling kan være. Et Nationalt Genom Center er - trods kritik - på vej i Danmark.

Analyse: Fem måneders intense forhandlinger om de offentlige overenskomster er endt med forlig. Men forløbet har også efterladt skrammer.

Med propaganda og opkøb af energiselskaber forsøger Rusland at sætte sig på endnu en af Europas naboer.

I Ciudad Juaréz bestemmer myndighederne i princippet, men det er narkokartellerne, der styrer.

Tusindvis af danskere kom i klemme, da Tyrkiet Eksperten krakkede. Nu har ejeren og direktører fået milliondom. Finans

To personer er varetægtsfængslet efter seksuelle overgreb på to veninder i shoppingcenter i Esbjerg.

Svenske kronprinsesse Victoria ville angiveligt ikke være alene med manden.

Priserne har igen taget et nøk opad på lejlighedsmarkedet. Finans

Strålebehandling eller ej? En gentest rummer svaret på, hvad den rigtige behandling kan være. Et Nationalt Genom Center er - trods kritik - på vej i Danmark.

Analyse: Fem måneders intense forhandlinger om de offentlige overenskomster er endt med forlig. Men forløbet har også efterladt skrammer.

I en benhård konkurrence om de færre unge har gymnasierne investeret milliarder i bygninger samt øget kapacitet. Der er ingen garanti for, at det er godt for hverken det enkelte gymnasium eller samfundet.

Patienter i Region Sjælland slås med sygehuse, som bryder reglerne, og læger, der ikke kan dansk.

# data[].attributes.attachment_link.title
Flere unge bryder - igen - den sociale arv

# data[].attributes.attachment_link.description
Forud for de kommende 2025-forhandlinger opfordrer økonom og tidligere socialdemokratisk minister Carsten Koch nu sin partiledelse til at gå med til besparelser i SU-systemet. Regeringen vil bruge 580 millioner på dagtilbud til de yngste, blandt andet for at bekæmpe negativ social arv. Ny aarhusiansk forening skal hjælpe unge, når sorgen rammer i studieårene.

# data[].attributes.body
Social arv - Social udsat

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
København. De fødes tynde og ender ofte med læsevanskeligheder og dårlig løn.

Hvis børn af forældre med lav indkomst skal vokse op til at blive bedre uddannede eller lønnede end deres ophav, kræver det en indsats allerede i de første år.

Sådan lyder det ifølge Ugebrevet A4 fra en bred palet af forskere, der har deltaget i konferencen "Bedre liv for børn og unge". Den var arrangeret af Københavns Universitet, Danmarks Statistik og Børns Vilkår.

Som det er i dag, er der en stor gruppe danskere, som velfærdsstaten ikke er i stand til at løfte, fortæller Mads Meier Jæger, der er professor i sociologi ved Københavns Universitet.

- Forskningen tyder på, at familiemiljøet spiller en stor rolle, så det bedste vi kan gøre er at forbedre miljøet i de socialt udsatte familier, siger han til Ugebrevet A4.

Mads Meier Jæger henviser til en amerikansk undersøgelse, der viser, at børn fra familier med en høj indkomst ender med at udveksle 30 millioner flere ord med deres forældre i deres første tre leveår end børn fra familier på velfærdsydelser.

Det er med til at skabe en forskel i børnenes læring, der ikke kan gøres op for i folkeskolen.

For at kunne sætte tidligt ind over for børnene, er det især vigtigt at uddanne de danske sundhedsplejersker, mener Mette Skovgaard Væver, lektor i psykologi ved Københavns Universitet.

- Spædbørnene er usynlige for systemet, fordi de fleste først kommer i institution, når de er 10-12 måneder, så principielt kan forældrene være de eneste, der ser dem, siger hun til Ugebrevet A4.

- Derfor skal vi være utroligt glade for sundhedsplejerskerne, fordi de som de eneste professionelle kommer i spædbørnenes hjem.

Formand for Fagligt Selskab for Sundhedsplejersker Susanne Rank Lücke fortæller, at de især er opmærksomme på, om nybagte forældre er i stand til at læse deres barns behov.

- Det er det vigtigste i et spædbarns liv, at der er nogen, der fanger de små tegn på, hvad det ønsker, siger hun.

- Det er der, hele grundlaget for hele barnets liv og selvværd bliver lagt.

Hun mener, at sundhedsplejerskerne er godt rustet til at støtte udsatte forældre.

Konferencen blev holdt mandag.

/ritzau/

# data[].attributes.attachment_link.title
Indsats i de første år løfter børn til et bedre liv

# data[].attributes.attachment_link.description
København. De fødes tynde og ender ofte med læsevanskeligheder og dårlig løn. Hvis børn af forældre med lav indkomst skal vokse op til at blive bedre uddannede eller lønnede end deres ophav, kræver det en indsats allerede i de første år.