# data[].attributes.headline
לאחר שסקרנו והבנו את מה ש

# data[].attributes.body
לאחר שסקרנו והבנו את מה שיוצר את המילה "תרבות", כלומר, את מרכיבי התרבות, אני מבקשת שכל אחד מכם יביט על התרבות ממנה הגיע ויחשוב על מספר אלמנטים המקובלים בתרבות הייחודית<br>א

# data[].attributes.body
לדעתי אוכל גם מאפיין הרבה פעמים תרבות וגם מתאפיין לפי התרבויות, אוכל מקרב אותנו לתרבות מסוימת ואולי אף מרחיק ממנה, התיישבות לאכילה משותפת מאפיינת הרבה תרבויות ואכילה טקסית מאפיינת כמעט וכל טקס דתי קיים. קיימים מנהגים שלמים לקידוש אוכל ולתרומת אוכל בהרבה מאוד דתות.
מאז ומעולם אוכל נתפס כצורך בסיסי המקיים חיים בעולם וכל תרבות לקחה את המרכיב החשוב הזה לתוכה ומתאפיינת לפי האוכל שלה המנהגים סביבו, הערך (לפעמים המקודש) שהיא נותנת לאוכל ואיך מתנהגים לידו.

בקיצור, בתיאבון לכולנו.
- איתמר.

# data[].attributes.body
המשפחה שלי גידלה אותנו לעזור לאחרים, אפילו אם לא ביקשו, כיוון שבזה נוכל להיות כמודל לחיקוי ומי שעזרנו לו יעזור לאחרים, ואז כל אחד יעזור לשני.
במידה ואם התרבויות הייחודים בעולם לא היו, היינו חיים כאילו ביער כמו החיות, כך שאין להם ערך או מוסר או בעצם תרבות שלפיה יתנהגו, או לפחות שיהיה להם את המקום הזה שיתאר להם הנכון והלא נכון.
יש תרבויות שהינם בנויות על צמיחתו של כל אחד באופן עצמאי, והחזק יכול "לאכול" את החלש, ויש דווקא תרבויות שיותר מורכבות מעזרת האחרים ועידוד הלא מצליח להצליח, והחלש להתחזק, ו..
לפי הידע שלי אני חושבת שאנחנו באמצע, שבמידה ואם כן נוכל לעזור אז כן עוזרים, אחרת אם יש תחרות אז כמעט מנסים להתעלם מהאחרים אלא אם יש מקרה חריג.
אבל למרות החיוביות והחשיבות לרכיב הזה בתרבות שלנו, אבל לפעמים אני מרגישה שאני דוחה כל מה שאני רוצה לעשות בשביל עצמי, ומנסה לעזור לאחרים יותר, אפילו לפעמים על חשבון הנאתי או לימודיי.

# data[].attributes.headline
כבוד ונדיבות 

# data[].attributes.subject
כבוד ונדיבות 

# data[].attributes.body
אני גדלתי בבית שבו מעריכים את האורח לא משנה מאיפה הוא בא ולאיזה תרבות הוא שייך, אם הוא הגיע לבית חייבים לכבד אותו ולארח אותו בדרך הטובה ביותר כמו אוכל ושתייה וכמובן להתייחס אליו בכבוד, התנהגות זו משקפת את המנהגים והתרבות האמתית שלנו כי כבוד האדם הוא מעל הכל ובמיוחד אם הוא בן אדם זר צריך שיראה את הערכים התרבותיים החיוביים שלנו כי זה דבר שלא נמצא בכל מקום

סמאח כעכוש

# data[].attributes.headline
קיבוץ גלויות 

# data[].attributes.subject
קיבוץ גלויות 

# data[].attributes.body
אצלנו במשפחה התרבות מורכבת משתי עדות שונות.למרות השוני במנהגים בין שתי התרבויות למדנו לשלב בחגים את המאכלים של כל תרבות (עדות מזרח ועדות מערב),הגפיל דפיש עם הדג החריףה ממליגה עם המופלטה למדנו לשלב בין משפחה חילונית למשפחה דתית ,ארוחת ערב משפחתית בימי שישי עם קידוש לבין " על האש בשבת" .שילבנו גם בין תרבות ופנאי :קונצרטים ותאטרון מול אנדלוסית ומוסיקה מזרחית . שילוב התרבויות מראה ומלמד את הדור שלנו שלמרות השוני הגדול הקיים בין שתי התרבויות כולם מקבלים אחד את השני באהבה ובכבוד אבל הנקודה החשובה של אהבת אדם \ קבלת האחר \ כיבוד אב ואם קיימת בכל תרבות ובכל מעמד . ואנו הדור הקיים נדע להעביר הלאה את הערכים לילדנו .
עמית פסח

# data[].attributes.headline
אהבת הארץ והאדם

# data[].attributes.subject
אהבת הארץ והאדם

# data[].attributes.body
אני מגיעה מבית יהודי מסורתי , מתגוררת מאז ומעולם במושב בצפון, מושב שהוקם ע"י עולים מאירן בשנות ה-50.
אין לי כל ספק שסביבת החיים בה אני חייה כל חיי השפיעה על ההווי ועל התרבות בה אני חייה, אם במסורת, במנהגים איתם עלו סביי מאירן ותימן, אם בתנועת המושבים,  בחיי המושב והכי חשוב מכל מה שינקתי בבית הורי.
אפשר לומר כי בבית הוריי ובמשפחתי הגרעינית  ערך אהבת האדם והמולדת הם מעל הכל, למען האמת לפעמים גם על חשבון חיינו שלנו, לא פלא שבחרתי לשרת את מדינתי למעלה מ-20 שנה ושכעת אני לומדת ועוסקת בחינוך.
ערך הנתינה הנו ערך מהותי, לתת לאדם שמולך, מבלי לבקש או לחכות לתמורה, לתת לאדמה לארץ שלך, לתת למולדת לחברה שלנו,מבחינתי "אין לי ארץ אחרת" זו לא סתם שורה בשיר.... זה טבוע בי במהות בתרבות המשפחתית- כאילו בא בגנים, אני גם מזהה את הדבר כשאני מסתכלת על הוריי ואחיי, במעשים שלהם, בעיסוק ובעבודה אותם בחרו ובכלל בחיי היום יום.ויותר מכל אני תמיד משתדלת להנחיל ולהעביר את אותם ערכים ותרבות הנתינה גם לילדיי, הלאה....
כרמית

# data[].attributes.headline
יחסי גומלין והשתתפות פעילה הן בשמחה והן באבל .

# data[].attributes.subject
יחסי גומלין והשתתפות פעילה הן בשמחה והן באבל .

# data[].attributes.body
בני אדם מבססים את חייהם ואת הישרדותם על התרבות ולא על אינסטינקטים וזה מתבטא בצורה מאד יפה בערך שבחרתי .
בתרבות שלי שמועברת מדור לדור ובייחוד בכפרים .כל הכפר נחשב לבית ולמשפחה אחת אשר האדם משתתף בשמחה ובאבל של רעיהו כאילו היתה שלו .
בזמן השמחה ( חתונה ,הולדת בן\בת,ברית מילה....)כולם שמחים ומשתתפים וזה נכון גם לאבל ,ברגע שיש אבל כל הכפר נהיה שקט ועצוב ומשתתף עם בעל האבל ומנסים להקל עליו .
והיו הרבה מקרים שבהם בוטלו חתונות או אירועי שמחה למיניהם בגלל שמת מישהו מהכפר .
אני חושב שערך זה מגבש את החברה ונותן לה לתפקד כמו גוף אחד אם נפגע איבר ממנו כל הגוף מרגיש את הכאב וההפך נכון לגבי השמחה .
ערך זה לצערי הרב לא נמצא בהרבה תרבויות שונות מהתרבות שלי והיעדר היחס בכאב של האחר גורם לנו להיות אנוכים וגורם לפירוק החברה .
מספיק לדמיין שאחד שמח והשכן שלו באבל ,האם זה יגרום לאחדות החברה או לפירוקה ?
לסיכום : ההשתתפות בשמחה מגבירה את השמחה וחלוקת העצב מקלה על הכאב .

חמוד מוחמד

# data[].attributes.headline
קבלת האחר:                        אני גדלתי בבית ערבי מסורתי דתי ושמרני, כלומר הכל מותר במידה. מה שאני אוהבת בתרבות שלי שקיבלתי מהורים זה שההורים שלי חנכו אותי ולמדו אותי לקבל את האחרים איך שהם ולכבד אותם איך שהם, לא משנה איזה שפה הם מדברים או איך הם מתלבשים ואיזה עדה הם. דבר זה תרם לתרבות שלי מלא, אני לא זוכרת שהייתה לי בעיה כשפוגשת אנשים שונים ממני להתחבר איתם, כלומר בגלל שגדלתי בבית שמקבלים בו את האחרים אז זה נתן לי אופציה לתקשר עם האחרים בלימודים ובעבודה בצורה יותר נעימה וקלה. עוד עובדה לא פחות חשובה שערך זה העברתי למשפחה שלי וכאימא היום יש לנו חברים ערבים, יהודים וממגוון עדות. אחד הסמלים שיש לי זה הלבוש המסורתי שאני שומרת עליו והולכת עם כיסוי ראש, בתרבות שלי ובכפר שלי זה מקובל, ואצל אחרים פחות מקובל ועל זה אני נשאלת הרבה ואני מנסה להסביר להם שזה מצווה ואני הולכת לפי זה ומנסה שהם גם יקבלו אותי איך שאני בצורה עדינה ונעימה. 

# data[].attributes.subject
קבלת האחר:                        אני גדלתי בבית ערבי מסורתי דתי ושמרני, כלומר הכל מותר במידה. מה שאני אוהבת בתרבות שלי שקיבלתי מהורים זה שההורים שלי חנכו אותי ולמדו אותי לקבל את האחרים איך שהם ולכבד אותם איך שהם, לא משנה איזה שפה הם מדברים או איך הם מתלבשים ואיזה עדה הם. דבר זה תרם לתרבות שלי מלא, אני לא זוכרת שהייתה לי בעיה כשפוגשת אנשים שונים ממני להתחבר איתם, כלומר בגלל שגדלתי בבית שמקבלים בו את האחרים אז זה נתן לי אופציה לתקשר עם האחרים בלימודים ובעבודה בצורה יותר נעימה וקלה. עוד עובדה לא פחות חשובה שערך זה העברתי למשפחה שלי וכאימא היום יש לנו חברים ערבים, יהודים וממגוון עדות. אחד הסמלים שיש לי זה הלבוש המסורתי שאני שומרת עליו והולכת עם כיסוי ראש, בתרבות שלי ובכפר שלי זה מקובל, ואצל אחרים פחות מקובל ועל זה אני נשאלת הרבה ואני מנסה להסביר להם שזה מצווה ואני הולכת לפי זה ומנסה שהם גם יקבלו אותי איך שאני בצורה עדינה ונעימה. 

# data[].attributes.body
טאהא לנא

# data[].attributes.headline
תרבות האירוח :

# data[].attributes.subject
תרבות האירוח :

# data[].attributes.body
"אורח , אם תבקר אותנו תמצא כי אנו האורחים ואתה בעל  הבית ".
זהוא משפט המתאר את תרבות האירוח אצל הדרוזים בארץ ובכל מקום בעולם.
מנהג זה הוא אחד המנהגים החשובים ביותר שמייחד את התרבות הדרוזית כאשר כבוד האורח הוא מטרת על שמתבטאת לא רק בכיבוד  אלא כיחס של בן בית מועדף  , אפשר לראות גם כי לאורך ההיסטוריה יש הרבה מקרים של אנשים שהגיעו לבתים דרוזים בדעה שיקבלו הגנה מפני אויבים כי מסורת האירוח   מתייחדת  גם בהגנה על אורח בכל מחיר .
אפשר גם לזהות  מקומות מיוחדים המיועדים לאירוח בכל הכפרים הדרוזים שמטרתם היחידה היא לארח אנשים זרים  בתים אלה נקראים  " בית אירוח , בית אלדיאפה " .

מופיד עבדאללה

# data[].attributes.body
אני חי בתרבות אשר שומרת על הרבה ערכים ומנטליות אשר חשוב לה להעביר אותם מדור לדור ולשמר אותם.
אחד הערכים אשר מקפידים עליהם כבוד האחר, במיוחד כבוד המבוגר בחברה שלנו ולפי התרבות חשוב לכבד את האחר, להקשיב לו ולא לפגוע בו. מבחנתינו כבוד המבוגר דבר אידאלי ומה שהוא מחליט ורואה לנכון מכבדים ועושים כדבריו. וזה בא על ידי ביטוי ברגע שנתקלים בהתלבטות כלשהי פונים לאותו מבוגר שמייעץ לנו, מקשיבים לו ועושים כהחלטתו. זה לא מונע מהמבוגר לכבד את האחר ולהקשיב להם ולשמוע את דעתם ועמדתם אם יש מקום להתלבטות ולשיחה משוחחים ומגבשים דעה אחת.

עסמאת מוסטפא

# data[].attributes.headline
ואהבת לרעך כמוך

# data[].attributes.subject
ואהבת לרעך כמוך

# data[].attributes.body
בתרבות במשפחה שלנו, הוריי הגיעו מברית המועצות לארץ בתחושת ציונות אמיתית ורצון להשתקע בארץ. באמת בארץ אנשים באו מכל העולם, אנשים מתרבויות שונות, משפות שונות בזמן ממש קצר צריכים לבחור בין 2 אפשריות, כמובן שהאפשרות הקשה היא לכבד את האדם, את אמונתו, את מנהגיו וכו'.
האפשרות הקלה היא לגחך על האחר, לזלזל, ואפילו לפעמים לפגוע.
הוריי בכרו תמיד בדרך הקשה, בחרו לכבד את האדם, ובעצם בכך שעוד אנשים כן בחרו זאת גם, במצב בארץ השתנה, ואנשים התחילו להבין שאנחנו בארץ הזאת מגשימים את חזון התורה לבוא ולהיות בארץ אבותינו.
והוריי לקחו את זה כמובן לדורות הבאים, וחינכו אותי בדיוק באותה צורה, לשמור תמיד על כבוד האדם, ללא שום אפליה או מחשבה קדומה.
לאהוב כל אדם , כמו שהייתי רוצה במצב הפוך.

אביחי אוקסוסמן

# data[].attributes.headline
שמירת ערכים ונורמות במשפחה

# data[].attributes.subject
שמירת ערכים ונורמות במשפחה

# data[].attributes.body
אני נולדתי למשפחה שעלתה מברית המועצות לשעבר בשנות ה90. בבית שומרים על התרבות והערכים היהודיים בתוספת הערכים והמנהגים שהמשפחה שלי רכשה בברית המועצות לשעבר.
למשל, בראש השנה, א' בתשרי, כל המשפחה מתאספת וחוגגת את השנה החדשה, אוכלים תפוח בדבש לשנה טובה ומתוקה, ואומרים ''שנהיה לראש ולא לזנב''. בנוסף לזה, כמה חודשים אחר כך, בשנה האזרחית החדשה 31.12-01.01, המשפחה מתאספת וגם את השנה האזרחית החדשה אנו חוגגים, שמים עץ אשוח בבית ומקשטים אותו כחלק מהמנהג שהמשפחה שעלתה הביאה איתה.
כך אנו שומרים על ערכי היהדות וגם על המנהגים שהוריי גדלו עליהם :)

דניאל דיין

# data[].attributes.body
למדתי בבית ספר רב תרבותי. כבר בבית הספר היסודי היו איתי צ'רקסים בכיתה. כגדלתי המגוון גדל גם כן. תלמידי נהל"ה, תלמידי פנימיה(שלא תמיד הסתדרו במסגרות אחרות או בזו), ערבים, יהודים, נוצרים, מוסלמים וילדים אריתראים, כולנו למדנו יחדוזה היה ניראה לי נורמאלי לחלוטין וברור לקבל את השונה מימני. ידעתי שלא בכל מקום זה ככה אבל רק כשסיימתי את הלימודים והתגייסתי למעברים נחשפתי במו עניי לעובדה כי לא כולם ואפילו לא הרוב רואים ערך זה כבסיסי. בפעם הראשונה בחיי נשאלתי על העדה שלי או דעותי הפוליטיות, לפני כן דברים אלו לא עניינו אף אחד. תמיד ידעתי שאינני חולקת את אותם דעות עם הסובבים אותי אך זה מעולם לא היה פקטור ברמת בקירבה שלי לסביבה או של הסביבה אליי. כשהתגייסתי לצבוא פתאום דאות פוליטיות השפיעו, ראיתה אנשים מסתקלים בסלידה על אדם שדעותיו שונות משלהם. כשניסיתי לדבר עם אנשים על נושא קבלת השונה היו אנשים שלא הבינו על מה אני מדברת ואת עמדותיי בנושא  ואולי בגלל שחונכתי לקבלת האחר לא היה לי בעיה לקבל את זה. הם לא גדלו בדרך שונה משלי, בתרבות שונה משלי, ואולי הם בכלל חונכו על ערכים שלא מאפשרים הבנה של הערכים בהם אני מחזיקה ומבחינתי זה בסדר.

מור היימן

# data[].attributes.headline
תרבות הדיבור

# data[].attributes.subject
תרבות הדיבור

# data[].attributes.body
תרבות הדיבור היא מרכיב מהותי בתקשורת היומיומית, הבין אישית והכרחית לקיום אינטראקציות חברתיות. בתרבות בה גדלתי ערך זה היה ערך מרכזי ששזורה בו נורמת התנהגות שהיתה מאוד מקובלת בבית שלנו. נורמה זו אני מאמצת מאז היותי נערה מתבגרת ואני דואגת לפעול על פיה במישורים רבים בהם אני מעורבת, בין אם ביצירת קשרים חדשים, רושם ראשוני, דרכי ההוראה שלי והחינוך שאני נותנת לילדיי. תרבות הדיבור שנלמדה בבית נעוריי כללה מספר מאפיינים:
1. יש לתת את ראשוניות הדיבור- לאדם המבוגר ממני. באופן זה למדתי לתת כבוד למי שאני משוחחת איתו, בייחוד אם מדובר באדם מבוגר. יראת כבוד הנה ערך חשוב ומעצב התנהגותית ואישית. כאשר אתה לומד לכבד אדם אחר אתה רוכש את אמונו. בחיי הבוגרים למדתי כי אמון שניתן בי ע״י אנשים מבוגרים ממני נתן לי ערך מוסף בייחוד במקומות העבודה שלי, סייע לי לקבל את מלוא הגיבוי שביקשתי וכן- גרם לאנשים להתייחס אלי ברצינות.
2. אין להתפרץ לדבריו של האחר בזמן שהוא מדבר- לכאן מתקשר העניין שלא מקובל לקטוע אדם שמדבר. באם נוצרת סיטואציה של קטיעת שטף הדיבור- נהוג להתנצל (היות ולעיתים הדבר קורה לא במכוון), לתת לאדם השני לסיים את דבריו ואז לתת את נקודת מבטי האישית. לעיתים עקב הקדמת מחשבה במהלך שיחה נוצרת סיטואציה לא רצונית שבה אדם יכול להציג רעיון בשיחה והדבר מתפרש כהתפרצות לדברי החבר. אפשר לפרש זאת כזלזול בשיחה, ביטול דברי החבר ואי מתן לגיטימציה לרעיונות השונים משלך. אני חושבת שיש לעשות תיאום ציפיות במקרה כזה או להתנצל. הדבר נותן ערך מוסף ומתקשר שוב לעניין הכבוד ההדדי ומתן האמון.
3. הקשבה- הקשבה מקרבת בין בני אדם. אנשים מאוד רוצים לדבר את אשר על ליבם וזקוקים להקשבה. ההקשבה בתרבות בה גדלתי דגלה במתן לגיטימציה לביטוי אישי, מתן מקום לדובר לסיים את דבריו ורק אחרי שסיים ומרגיש שפרק הכל- האחר מגיב. ההקשבה משפרת את השיח וגם כאן מתחברת לאמון וביטחון. כאשר הדברים נשמעים גדל הביטחון בחבר לשיחה והאמון נרקם שוב.
אם לסכם- תרבות הדיבור חשובה ביותר והיא נורמת התנהגות שיש לאמץ אותה בכל חברה, ארגון וקבוצה. תרבות הדיבור יוצרת כור היתוך בין רעיונות, הדדיות, לגיטימציה, מקרבת לבבות, מעודדת הבנה ועוזרת להתמודד עם קונפליקטים. אני ממליצה לאמץ את מאפייניה ובטוחה- שלא הייתי האדם שאני היום אילו לא הייתי מתחנכת ומפתחת נורמה זו באישיות שלי.
שלי יסיפוביץ׳

# data[].attributes.headline
ספורט/אורח חיים בריא

# data[].attributes.subject
ספורט/אורח חיים בריא

# data[].attributes.body
שמירה על אורח חיים בריא המשלב ספורט ותזונה הוא נושא/הנהגה יחסית חדשה שקיבלה מקום מאוד משמעותי בחיי היום יום שלנו.
שמירה על כושר/אורח חיים בריא שהוא במקומות מסויימים בעולם ערך עליון, עקרון בחיים, ואילו במקומות אחרים זה הפך להיות נורמה בחיי היום יום, מדהים לראות איך המציאות משתנה בהתאם לחברה "שהכתיבה" את הספורט כנורמה.
הנושא מקבל משמעות גבוהה יותר במסגרת הצבאית שבה כולם מחויבים לקיים אורח חיים ופה זה סוג של ערך במינון כזה או אחר שכולל ספורט מכל סוג שהוא.
בנוסף לכך, ניתן לראות את השינוי במדיניות של הממשלה המכתיבה לאזרחים שלה מה בריא ומה לא בריא לאכול ע"י סימון מאכלים שזה הטמעה של נורמה מתוך עקרון/ערך מסויים של אורח חיים בריא, את זה ניתן לראות בהרבה מקומות שונים בעולם אשר מנסים לייצר משהו טוב יותר למרות שלא כולם חושבים כך.
הספורט הוא נושא רגיש בכל מקום, הוא לידי ביטוי בהרבה אופנים שונים כגון: דיאטות שקיבל בשנים האחרונות הרבה תשומת לב, משחקים שכנראה היו מאז ומתמיד, קבוצות ריצה, ענפי ספורט שקיבלו חשיפה ולא ידעת שזה קיים בכלל (תחרות משיכת משאיות) ובתרבות שלנו יש  מהכל ואני חושב שזה חלק מהרצון שלנו להיות דומים למדינות שונות ואחרות בעולם.

מנשה גור

# data[].attributes.headline
סטודנטים יקרים שלום, השארתי דוגמאות רבות של סטודנטים מסמסטרים קודמים על מנת שתבינו למה אני מכוונת. כל אחד מוזמן לשתף ולהעלות פוסט לפי ההנחיות. על מנת לכתוב פוסט חדש בבקשה לחצו על סימן הפלוס הוורוד, כתבו את הפוסט וכתבו את שמכם בסוף.

# data[].attributes.subject
סטודנטים יקרים שלום, השארתי דוגמאות רבות של סטודנטים מסמסטרים קודמים על מנת שתבינו למה אני מכוונת. כל אחד מוזמן לשתף ולהעלות פוסט לפי ההנחיות. על מנת לכתוב פוסט חדש בבקשה לחצו על סימן הפלוס הוורוד, כתבו את הפוסט וכתבו את שמכם בסוף.

# data[].attributes.body
אפשר גם לצרף תמונה שיהיה מעניין:)

# data[].attributes.headline
טקסים יהודיים

# data[].attributes.subject
טקסים יהודיים

# data[].attributes.body
ערך: בתרבות שלי ישנה חשיבות גבוהה לקיום טקסים יהודיים
נורמת התנהגות: הטקסים למעשה קובעים את נורמת ההתנהגות שלנו. לאחר 8 ימים שנולד תינוק עורכים את טקס ברית המילה, לאחר כחודש עורכים את טקס הפידיון (לבן בכור), בהמשך ישנו את טקס הבר מצווה ועוד .ישנם את טקסי קבלת השבת והחגים היהודים החוזרים על עצמם ובהם למעשה ישנו סדר קבוע ואף תפקיד ידוע מראש לכל אחד. ההקפדה על קיום הטקסים היהודים מצד אחד מקרבת אותנו לדת ומצד שני תורמת ללכידות המשפחתית

אוסיפוב שרית

# data[].attributes.headline
חיה ותן לחיות

# data[].attributes.subject
חיה ותן לחיות

# data[].attributes.body
בתרבות אצלנו מאמינים שלכל אדם יש את הזכות לבחור את הדרך שלו בחיים ולחיות כיצד שהוא רוצה כל עוד הוא אינו פוגע באף אחד אחר כל זאת בנוסף לזה שהוא אינו כופה את דעתו על סביבתו ונותן כבוד לדרך שבה בחר אדם אחר לחיות את חיו, כל זאת תוך שמירה על הכבוד של האדם ומתן חופש בחירה לאחר.
אריאל אפריאט

# data[].attributes.headline
דרך ארץ קדמה לתורה

# data[].attributes.subject
דרך ארץ קדמה לתורה

# data[].attributes.body
המשפחה שלי עלתה מברית המועצות בשנות ה70 כאשר בהיותם שם הם אינם הבליטו את עצם היותם יהודים אך שמרו על דרך ארץ ואחווה בין היהודים שם בנוסף לחלק מן המצוות שהיו יכולים לקיים בסתר.
כיום המשפחה שלי מחולקת לצד מסורתי יותר ולצד חילוני יותר אשר אני נמצא בו, הדבר המשותף  לשני הצדדים הוא האמונה כי לא מספר השעות שאנחנו שומרים בין בשר לחלב או האם שמרנו שבת או לא קובע את מידת הטוב שייש בנו אלא המעשים שלנו כלפי הזולת והדרך בה אנו נוהגים בדברים הפשוטים של היוםיום כמו לתת לאדם מבוגר לשבת באוטובוס או לתת את התור בקופת חולים לילדים ולבוגרים שיכנסו לפנינו.

ישנן תרבויות גם בארץ שחושבות שזה שהן שומרות את כל המצוות או יותר קרובות לדת הופכות את המעשים שלהם כלפי הזולת למותרים (כדוגמא הערה בוטה לאישה כי היא לבושה לא צנועה וכדומה..) וזהו חבל כי לפי דעתי ליהיות בן אדם ולכבד אדם אחר זהו ערך עליון ואין שום סיבה שאדם יפגע באדם אחר מסיבה כזו או אחרת, לא בארץ ולא בעולם וללא תלות בדת גזע או מין.
יוסי לרמן

# data[].attributes.headline
אחדות המשפחה

# data[].attributes.subject
אחדות המשפחה

# data[].attributes.body
אצלנו במשפחה ערך האחדות המשפחתית היא ערך עליו אנו גדלנו.
כל חג אנו עושים עם רוב (אם לא כל) המשפחה המורחבת וארוחת הקידוש בשישי כל האחים מגיעים לבית הורינו ואוכלים יחדיו.

ישנן תרבויות בעולם שאחדות המשפחה היא לא ערך כזה גדול, שהילדים בגיל קטן מאוד יצאו למסע כדי להתבגר ועזבו את הבית והמשפחה לכמה שנים ובכך משמעות האחדות המשפחתית פחתה לאחר חזרתם מהמשפחה כי לא ראו צורך בכך.

אורן יאנוס.

# data[].attributes.headline
והדרת פני זקן

# data[].attributes.subject
והדרת פני זקן

# data[].attributes.body
הערך : כבוד למבוגרים בדגש על קשישים.
"מפני שיבה תקום והדרת פני זקן"
בתרבות שלי, ובמקום בו גדלתי, ישנה חשיבות רבה לכבוד למבוגרים . על אף שהמשפט אשר צוטטתי לקוח מהתורה ומשול למצווה, אני לוקחת אותו לעולם שלי , החילוני לחלוטין, כעיקרון מנחה בהתנהלותי עם מבוגרים ממני.
כחלק מההתנהגות המקובלת בתרבות ממנה אני מגיעה (וברוב העולם ) ,  כאשר הנך נתקל בקשיש המתקשה לעמוד , אתה תקום ותפנה לו את מקומך . לצערי , אני נתקלת לא מעט באנשים צעירים ומבוגרים שאינם נוהגים בצורה דומה .
ישנו אירוע החרוט בראשי , כאשר לפני כמה שנים עליתי על אוטובוס המלא באוכלוסייה מהחברה החרדית , שם נהוג כי הגברים יושבים מקדימה, ואילו הנשים מאחור. עלתה אישה מבוגרת למושב האחורי (כמובן ) ומכיוון שהיא אישה , אף אחד מהצעירים שישבו מקדימה לא טרח לקום עבורה.

אופל פלובר

# data[].attributes.body
הערך: כבוד המת

בתרבות שלי, ההלכה היהודית יש חשיבות גדולה לכבוד המת וזו אפילו דוחה מצוות אחרות.

אסור לחללם, יש להביאם לקבורה בהקדם ועוד הלכות רבות סביב נושא זה המראות את הכבוד שרוכשים לנפטר.

ישנם תרבויות בהם הכבוד מתבטא בצורה שונה שאנו יכולים לראות בה חוסר כבוד, למשל בתרבות הטוראג'ה שבאינדונזיה הגופה מונחת בבית כמעט שנה עד שמובאת לקבורה בעוד בתרבות שלי יש חשיבות לקבורה מהירה ואיסור ב"הלנת המת".

ובמצרים העתיקה נהגו להוציא את האיברים הפנימיים ולהטמין בכדים בעוד בתרבות שלי יש לשמור על שלמות הגוף.

ליבנת אטיאס

# data[].attributes.headline
רכישת השכלה גבוהה

# data[].attributes.subject
רכישת השכלה גבוהה

# data[].attributes.body
אני נמנית עם הקהילה היהודית יוצאי ברית המועצות לשעבר, שעשו עליה בשנות ה90. התרבות של החברה ממנה הגעתי משלבת את הערכים והדת היהודית תוך שימור זהות תרבותית ודפוסי חיים מהתרבות הרוסית.

לדוגמא: בתרבות שלי יש ערך עליון ללימודים ורכישת השכלה גבוהה, כלומר על כלומר האמונה הרווחת היא שעל כל אדם לשאוף ולהשיג השכלה שתקדם אותו בחיים. ההורים בחברה ממנה אני מגיעה מעורבים מאוד בחינוך ודחיפה אינסופית למצויינות בלימודים. המורים נחשבים כמעט לדמות אלוהית, בעלת סמכות להחליט על גורל תלמידיה, ולכן רוכשים לה כבוד רב ומקצועה מוערך מאוד. החינוך בבית "דוחף" להצלחה ולמצויינות בכל מחיר ומכאן שרבים מיוצאי ברה"מ לשעבר בעלי השכלה גבוה וכישורים מקצועיים אותם רכשו.

ישנן תרבויות שהחשיבות המיוחסת להשכלה גבוה וכישורים מקצועיים אינן נתפסות בעלי ערך עליון. מדינות אלו בעיקר נמנות עם מדינות עולם שלישי שנובע מפערים תרבותיים וכלכליים, אך ישנן גם מדינות שלדעתי יותר ליברלינות בנושא ומאפשרות לילד/נער לבחור באופן חוךשי יותר את יעודו בחיים.
ג'ני

# data[].attributes.headline
" להיות בשמחה תמיד "

# data[].attributes.subject
" להיות בשמחה תמיד "

# data[].attributes.body
השמחה והאופטימיות הן תכונות מצוינות ומי שמביט בחיים בצורה חיובית, רוב הסיכויים שיקרו לו דברים טובים ושיצליח לעבור בשלום גם את האירועים הקשים יותר.

בתרבות שאני מגיע ממנה כל מהלך החיים סובב סביב הפתגם הנ"ל , מבחינה דתית  לשמחה ישנה משמעות גדולה מאוד ביהדות,במיוחד באירועים מיוחדים : "ושמחת בחגיך "...
שמחה היא לא רק המלצה או דרך חיים מקובלת אלא היא ממש מוגדרת כמצווה בפני עצמה
שבה אדם צריך להתאמץ מאוד כדיי להגיע לידיי שמחה!
ניתן לראות במעגל השנה חגים /אירועים מיוחדים שהמהות שמאחדת מאחוריהם היא אינה רק אירוע היסטורי כלשהו שמציינים אותו ,אלא מציאות שחיים אותו משנה לשנה מיום ליום משעה לשעה.

לדוגמא: בחג הפסח אנחנו חוגגים  את יציאת מצריםמעבדות לחירות בשמחה רבה ,המשמעות היותר עמוקה היא היציאה מן המיצר ביום יום, לכל אחד מאיתנו יש קשיים בקריירה,פרנסה משפחה זוגיות וכן הלאה ..כאשר אנחנו נותנים לשמחה מקום משמעותי ובלתי נפרד מחיינו אנו יכולים להתגבר ולצאת מן המיצרים.

דרך השמחה שמירת הדת ואורח החיים היהודי נגישים קלים וכמובן מהנים ומספקים יותר, כאשר חיים בקהילה עוטפת ששמחה בעשייה ובתרבות שלה ,הרבה נח להרגיש חלק ותחושת השייכות עצומה בהרבה.
בתרבויות בהן השמחה אינה מרכיב יום יומי ומידי פעם מציינים איזשהו יום רק כדי לסמן V או כתירוץ לשופינג מבוזבז החיים מרגישים ריקניים יותר ותחושת הבדידות ואי השייכות מתגברת ועלולה לגרום לכאוס וחוסר חשק בחיים בתרבויות אלו.

לכן,אני חושב שערך השמחה לשם מצווה ! כדרך חיים,כתרבות ! ולא רק כהמלצה יפה על גבי גלויה.

כתב: גיא שטיין 308036813

# data[].attributes.headline
כבד את אביך ואת אימך - נתנאלה

# data[].attributes.subject
כבד את אביך ואת אימך - נתנאלה

# data[].attributes.body
כבד את אביך ואת אימך (כַּבֵּד אֶת-אָבִיךָ וְאֶת-אִמֶּךָ)

אני מגיעה מבית מסורתי ופתוח. התשתית היא קבלה של האחר ובעיקר הגרעין המשפחתי המלוכד שהדבק הוא אמא

אפשר ולהרחב ולומר שעשרת הדיברות מדבר אילנו המשפחה ולי אישית מאוד ובסופו של יום למילה יש משמעות (לֹא-תַעֲנֶה בְרֵעֲךָ עֵד שָׁקֶר).

וככל שאני בוחנת את זה, המושג הזה לחיות לפי עשרת הדיברות זה לא רק אני ולא רק המשפחה הגרעינית שלי זה הרבה מעגלים של אנשים ועוד מעגלים מהמשפחה הרחוקה החברים האנשים בעבודה וברחוב ועוד.

המרכיבים האלה הם חוקי יסוד חוקים יבשים וחוקים בין אישיים

זה התשתית של התרבות המתוקנת שיש הבנה של האחר ושמירה על תרבות קיומית בסיסית

בלי זה אין תרבות חוזרים לחיים של שרידות צייד והתרבות

סמל עשרת הדברות הוא לוחות הברית

בברכה נתנאלה.

# data[].attributes.headline
כבוד לחיות משק

# data[].attributes.subject
כבוד לחיות משק

# data[].attributes.body
הערך: ברוב התרבויות המערביות נוטים אנשים להתעלם מסבלם של חיות משק בתעשייה כמו פרות, תרנגולות, כבשים ועיזים.
התנהגות: רוב האוכלוסייה מתעלמת מהיחס שחיות אלו מקבלות, אם זה מפני שהם רואים את התוצרת שמפיקים מהם כמצדיקה את היחס או שפשוט לא אכפת להם מספיק בשביל לנסות לשנות משהו.

לעומת זאת ישנן תרבויות שהיחס לחיות משק שונה לגמרי, למשל ישנם מקומות בהודו בו הפרה נחשבת קדושה וחייה חשובים יותר מחיי האנשים, היא תלך לאן שהיא רוצה ואף אחד לא יעז להפריע לה, אפילו אם הדבר יפריע לאנשים בסביבתה.

נועם מירון

# data[].attributes.headline
כל ישראל ערבים זה בזה

# data[].attributes.subject
כל ישראל ערבים זה בזה

# data[].attributes.body
הערך: ערבות הדדית
בתרבות שלי מאמינים בערבות הדדית, הכוונה היא לאחריות של הקהילה כלפי כל אחד מחבריה.
נורמת ההתנהגות:
בתרבות שלי משתדלים לדאוג לחלש והנזקק.
בתרבות שלי דואגים לחולים ופועלים לרפואתם.
בתרבות שלי יתנדבו לסייע לאחר בכל דבר ועת שיוכלו.

המרכיבים האלו תורמים לחיי האדם בקהילה באופן הפשוט ביותר.

ישנם תרבויות בה ערך הערבות ההדדית לא קיים אצלם, במקומות אלו אנשים יכולים להתחנן לעזרה ואיש לא יעצור ויעזור,.

שירה חדד.

# data[].attributes.body
ערך:  בתרבות שלי מאמינים בקדושת החיים, הכוונה היא להעמיד את חיי האדם לפני הכל.
נורמת ההתנהגות:
בתרבות שלי מגנים את פעולת הרצח, מכניסים רוצחים לכלא ומבודדים אותם מהחברה.
בתרבות שלי לא דוגלים במתן עונש מוות גם כאשר מדובר באנשים המבצעים פשעים חמורים בניגוד לתרבויות אחרות שבהן עונש מוות מקובל מאוד.
בתרבות שלי יעדיפו חיי אדם על כל דבר ניתן לראות זאת למשל בעסקאות החלפת שבויים ובהתנהגות בעת מלחמה - השתדלות לא לפגוע בחיי אדם החפים מפשע.
חופית דורון.

# data[].attributes.body
ערך: חירות באדם ביהדות החילונית
הכוונה היא קודם כל לחופש המחשבה, אין חובה להסכים למוסכמות רק בגלל סמכות, לכל אחד יש דעה משלו, ויכולת להשמיע את דיעותיו ולהגן עליהן גם אם הן לא מקובלות.
מרכיב זה תורם לביקורת על החברה, ועל מנהגיה.
מאפיין זה בתרבות שלי לא נוכח בתרבויות אחרות שמאמינות בדעה קלוקטיבית, מה שנותן כח רב יותר להנהגה, אך לא מאפשר הבעת דעה וביקורת מהפרט.

שגיא אריאלי

# data[].attributes.headline
כיוון התנועה בישראל

# data[].attributes.subject
כיוון התנועה בישראל

# data[].attributes.body
ערך: הסדרת כיוון התנועה בישראל, נהיגה בצד ימין של הכביש
נורמת התנהגות: כיוון התנועה מתנהל על פי הנהוג ביהדות, כאשר הכוהנים היו עולים למזבח מצד ימין. ולכן היום מונהג במדינת ישראל שכיוון התנועה הוא מצד ימין (למעט כבות שבגלל תשתית בריטית שעליה עושים שימוש הן נעות משמאל). דבר זה תורם להסדרת התנועה הרכובה במדינת ישראל ומניעת תקלות(תאונות).

הבדל ממדינות אחרות שנוסעות מימין: צרפת, שם הוגדר נסיעה בצד ימין החל מימי המהפכה הצרפתית כחלק מסמל של ביטול האצולה בצרפת( פשוטי העם נסעו בימין הכביש בעוד שהאצילים נסעו משמאל).

הבדל מנורמה הפוכה בו נוסעים בצד שמאל:
חבר העמים הבריטי, שם נוסעים מצד שמאל בהשפעת אנגליה שבה חוקק חוק (נורמה חברתית פורמלית)המסדיר מעבר על גשר לונדון משמאל.
כותב: שלמה נהון

# data[].attributes.headline
פרטיות מול שיתופיות ביהדות

# data[].attributes.subject
פרטיות מול שיתופיות ביהדות

# data[].attributes.body
ערך: בתרבות שלי מאמינים בערך הפרטיות ובערך האינדיבידואליזם.
נורמת ההתנהגות: בתרבות שלי, ברגע שגבר/ אשה מתחתנים, הם מקימים בית היכן שהם בוחרים, עם המשפחה החדשה שלהם ולמעשה נפרדים מבית הוריהם ומהאחים והאחיות עמם גדלו כל חייהם. מאפיין זה הינו בניגוד לתרבויות אחרות, בהן מאמינים בקולקטיביזם, בחיים משותפים של הדורות השונים, ולכן חיים יחד כמה דורות: סבא- סבתא, עם ילדיהם ונכדיהם.
בית ביישוב יהודי לעומת בית ביישוב ערבי