# data[].attributes.headline
Юрій Клен-українськи

# data[].attributes.body
Юрій Клен-український поет, перекладач, літературний критик. Батько українського перекладача та редактора Вольфрама Бурґгардта.давав приватні уроки та читав лекції під час літнього семестру в Мюнхенському університеті, поки не зайняв вакансію в Мюнстерському університеті (Вестфалія), де й почав працювати з 1934 р. при кафедрі славістики.Юрій Клен написав більшість віршів, що склали основу збірки "Каравели", та поему "Прокляті роки".
Юрій Клен був мобілізований до німецького війська в 1939 році. Працював спочатку на курсах військових перекладачів, а 1941 р. служив при штабі тилової частини 17-ї армії як перекладач, пересувався разом з ним від села Ладижин над Бугом до Кременчука та Полтави.1943 р. викладав у Німецькому університеті та в Українському вільному університеті в Празі, Навесні 1945 р. разом з дружиною й двома дітьми перебрався до Австрії, у Фольдервільдбад (Тіроль) 1947 р. Помер Юрій Клен 30 жовтня 1947 р,

# data[].attributes.headline
 Ще раз завдання. На нотатці представляєте: діяч культури та його твори, досягнення.

# data[].attributes.subject
 Ще раз завдання. На нотатці представляєте: діяч культури та його твори, досягнення.

# data[].attributes.headline
Микола Куліш - український драматург, представник Розстріляного Відродження. Творчість М. Куліша належить до визначних здобутків української драматургії XX ст, його п'єси у 1921-28-х рр. ставили в театрах Москви й Берліна. Дуже популярними були психологічні драми "97" та "Зона", комедія "Мина Мазайло", лірична драма "Патетична соната". У постановці Л. Курбаса п'єси М. Куліша "Народний Малахій"  та "Мина Мазайло"  набули класичного театрального звучання, мали значний вплив на тогочасне культурне життя України. 

# data[].attributes.subject
Микола Куліш - український драматург, представник Розстріляного Відродження. Творчість М. Куліша належить до визначних здобутків української драматургії XX ст, його п'єси у 1921-28-х рр. ставили в театрах Москви й Берліна. Дуже популярними були психологічні драми "97" та "Зона", комедія "Мина Мазайло", лірична драма "Патетична соната". У постановці Л. Курбаса п'єси М. Куліша "Народний Малахій"  та "Мина Мазайло"  набули класичного театрального звучання, мали значний вплив на тогочасне культурне життя України. 

# data[].attributes.headline
Олександр Довженко – один з найвідоміших українських письменників і режисерів. Звичайно, його режисерська діяльність залишила величезний слід в українському кіно. Ми знаємо Довженка завдяки таким фільмам як "Звенигора" (1927), "Арсенал" (1929), "Земля" (1930).                                         - В роки громадянської війни він воював у складі "січовиків" УНР    -Придушував повстання більшовиків на заводі "Арсенал"                                                -У 1919 р. був на три місяці заарештований Волинською НК і сидів у "концтаборі, як ворог робітничо-селянського уряду"                                       

# data[].attributes.subject
Олександр Довженко – один з найвідоміших українських письменників і режисерів. Звичайно, його режисерська діяльність залишила величезний слід в українському кіно. Ми знаємо Довженка завдяки таким фільмам як "Звенигора" (1927), "Арсенал" (1929), "Земля" (1930).                                         - В роки громадянської війни він воював у складі "січовиків" УНР    -Придушував повстання більшовиків на заводі "Арсенал"                                                -У 1919 р. був на три місяці заарештований Волинською НК і сидів у "концтаборі, як ворог робітничо-селянського уряду"                                       

# data[].attributes.body
«Слов’янство поки що дало світові в кінематографії одного великого митця, мислителя і поета — Олександра Довженка» (Чарлі Чаплін).

# data[].attributes.headline
Павло́ Григо́рович Тичи́на  — радянсько-український поет, перекладач, публіцист, громадський та державний діяч

# data[].attributes.subject
Павло́ Григо́рович Тичи́на  — радянсько-український поет, перекладач, публіцист, громадський та державний діяч

# data[].attributes.body
Поетичні збірки й окремі цикли творів

«Сонячні кларнети» (1918)

«Плуг» (1920)

«Замісць сонетів і октав» (1920; цикл віршів у прозі, написаний ймовірно у 1918)

«Живем комуною» (цикл ритмізованої прози, 1920)

«З мого щоденника» (цикл ритмізованої прози)

«В космічному оркестрі» (1921)

«Вітер з України» (1924)

# data[].attributes.headline
Липський (1863-1937) Володимир Іполитович — визнач­ний український ботанік, дійсний член УАН (із 1919р.), академік АНУСРР. У 1921-1922 рр.— віце-президент, а в 1922-1928 рр. — президент АН УСРР, член-коресповдєит АН СРСР (із 1928 р.). З 1928р, —директор Одеського Ботанічного саду.

# data[].attributes.subject
Липський (1863-1937) Володимир Іполитович — визнач­ний український ботанік, дійсний член УАН (із 1919р.), академік АНУСРР. У 1921-1922 рр.— віце-президент, а в 1922-1928 рр. — президент АН УСРР, член-коресповдєит АН СРСР (із 1928 р.). З 1928р, —директор Одеського Ботанічного саду.

# data[].attributes.body
Здійснив численні експедиції до Середньої Азії, на Кавказ, у Молдавію, де зібрав унікальні гербарії. Описав 4 нові роди і близько 220 нових видів рослин. У 1927 р. вивчав радіоактивні мінеральні джерела Житомирщини, а в 1930-1931 рр. досліджував водорості Чорного моря (зібрані дані сприяли організації першого в Україні заводу з виробництва йоду). В. Липському належить ціла низка праць з історії вітчизняної ботаніки, гербарної справи, вивчення роботи Ботанічного саду УАН тощо.

— Плідна діяльність членів ВУАН В. Вернадського (природознавство), Д. Багалія та М. Грушевського (історія), Д. Граве, М.Крилова та Г. Прейфа (математика), А. Кримського (філологія), О. Богомольця (медицина), Л. Писаржевського та В.Кістяковського (хімія) тощо.

— Заснування Інституту української наукової мови (1921 р.).

— Створення в Харкові фізико-технічного інституту (1928 р.), в якому розгорнулися дослідження з ядерної фізики та радіофізики.

— Процес підпорядкування науково-дослідницьких закладів України центру (перетворення ВУАН на філію Академії Наук СРСР).

# data[].attributes.headline
Багалій Дмитро Іванович

# data[].attributes.subject
Багалій Дмитро Іванович

# data[].attributes.body
Праці з історії Слобожанщини та міста Харкова
1857-1932р(74 роки)
Роботи до загальної історії України
В основному це праці з історії Лівобережної України та Півдня. Історії Лівобережної України Д. І. Багалій присвятив 24 спеціальні роботи, у тому числі вісім статей, дев'ять заміток, сім рецензій. Всі ці роботи написані і опубліковані в дореволюційний період і зачіпають проблеми становлення кріпосного права на Лівобережжі в XVII—XVIII столітті, історію поземельних відносин в краї в другій половині XVII—XVIII століття та магдебурзького права в містах Лівобережної України. Це такі праці: «Магдебургское право в левобережной Малороссии, «Колонизация Новороссийского Края» та ін.
Автор понад 200 праць, що стосуються в основному історії Слобідської, Лівобережної та Південної України XV—XVIII ст. Праці побудовані на багатому джерельному матеріалі, він ввів у науковий обіг велику кількість фактичних матеріалів, взятих безпосередньо з архівних джерел і археологічних розкопок

# data[].attributes.headline
Яно́вський Ю́рій Іва́нович-український поет та романіст. Один із найвизначніших романтиків в українській літературі першої половини XX століття. Редактор журналу «Українська література».

# data[].attributes.subject
Яно́вський Ю́рій Іва́нович-український поет та романіст. Один із найвизначніших романтиків в українській літературі першої половини XX століття. Редактор журналу «Українська література».

# data[].attributes.body
У 1925–1926 рр. працював на Одеській кінофабриці художнім редактором.Перший вірш «Море» надрукував російською мовою (1922), уперше виступив з віршами українською мовою в 1924 році (збірка «Прекрасна Ут», 1928), далі перейшов на прозу.

Романтичні новели раннього періоду творчості Яновського зібрані в збірці «Мамутові бивні» (1925) і «Кров землі» (1927). Яновський, разом з М. Хвильовим — один з найвизначніших романтиків в українській літературі першої половини XX ст., зокрема співець морської романтики, найяскравіше представленої в першому його романі «Майстер корабля». Новела «Поворот» (1927, 1928), після якої з'явився гостро критикований і довгий час заборонений роман «Чотири шаблі» (1931), в якому знайшов романтичне зображення стихійний народний рух відроджуваної України за доби відбудови державності. До тієї самої теми революції в Україні, але під тиском критики вже з офіційної позиції, Яновський повернувся в майстерно збудованому романі в новелах «Вершники» (1935), одна з новел якого, «Подвійне коло», присвячена зображенню трагедії братовбивчих конфліктів за доби революції.

# data[].attributes.headline
Зеров Микола-український поет,літературознавець,літературний критик,полеміст,лідер "неокласиків",майстер сонетної форми та перекладач античної поезії.

# data[].attributes.subject
Зеров Микола-український поет,літературознавець,літературний критик,полеміст,лідер "неокласиків",майстер сонетної форми та перекладач античної поезії.

# data[].attributes.body
Він володів п’ятнадцятьма мовами, був блискучим перекладачем і стилістом, досконало знав культуру античності, підніс українську поезію до вимог тогочасної європейської естетики.
1912 року з’явилися перші статті та рецензії Зерова в журналі «Світло», газеті «Рада».

1920 року вийшли «Антологія римської поезії» та «Нова українська поезія», що стали помітним явищем у тогочасному літературному житті.
1924 року надруковано «Камену» — першу збірку віршів Зерова, перший випуск історико-літературного нарису «Нове українське письменство» і монографія «Леся Українка»

У 1929 виходить збірка статей «Від Куліша до Винниченка». Зеров передає свій архів до Всенародної бібліотеки України, складає бібліографію своїх творів.

# data[].attributes.headline
Лятошинський Борис Миколайович(1894-1968)— український композитор, диригент і педагог, один із основоположників модернізму в українській класичній музиці.

# data[].attributes.subject
Лятошинський Борис Миколайович(1894-1968)— український композитор, диригент і педагог, один із основоположників модернізму в українській класичній музиці.

# data[].attributes.body
У 1918 році закінчив юридичний факультет Київського університету святого Володимира, в 1919 році — Київську консерваторію в класі композиції Р. М. Глієра. З 1920 року — викладач Київської консерваторії, з 1935 року — професор (в 1935-1938 і 1941-1944 роках — професор МГК імені П. І. Чайковського). У 1944-1949 роках — завідувач кафедри теорії музики КГК імені П. І. Чайковського.

Був головою Асоціації сучасної музики, яка діяла в 1926-1929 роках, членом оргбюро Спілки композиторів України (1932-1939), оргкомітету СК СРСР (1939-1948). У 1939-1941 роках — голова, потім — член правління СК УРСР. Незважаючи на видатний внесок в українську музику, піддавався критиці влади під час радянської кампанії по боротьбі з формалізмом.

У творчому доробку композитора — дві опери, п'ять симфоній, оркестрові сюїти, увертюри, численні камерно-інструментальні твори, музика до драматичних вистав та кінофільмів, сонати, хорові твори, обробки народних пісень. Крім того, Лятошинський займався інструментуванням творів інших композиторів. Разом з Л.Ревуцьким він зробив інструментовку опери Лисенка “Тарас Бульба”, опери “Шахсенем” та скрипкового концерту Р.Глієра.

# data[].attributes.headline
Єфре́мов Сергі́й Олекса́ндрович     Народився 6 (18) жовтня 1876 року в селі Пальчику Звенигородського повіту Київської губернії (тепер Катеринопільський район Черкаської області, Україна) Український громадсько-політичний і державний діяч, літературний критик, історик літератури, академік Української академії наук (з 1919), віце-президент ВУАН (з 1922)

# data[].attributes.subject
Єфре́мов Сергі́й Олекса́ндрович     Народився 6 (18) жовтня 1876 року в селі Пальчику Звенигородського повіту Київської губернії (тепер Катеринопільський район Черкаської області, Україна) Український громадсько-політичний і державний діяч, літературний критик, історик літератури, академік Української академії наук (з 1919), віце-президент ВУАН (з 1922)

# data[].attributes.body
1. Брав участь у розробці концепції української державності, української національної культури й освіти. Надрукував (загалом) близько десяти тисяч публіцистичних і наукових статей.

2. З вересня 1917 очолював Українську партію соціалістів-федералістів. З квітня 1918 до травня 1920 офіційних посад не обіймав.

3. Коли Київ узяли червоні війська Юрія Коцюбинського, Єфремов написав йому відкритого листа, який називався «Лист без конверта»

4. Залишаючись непримиренним противником більшовицького режиму. Загинув 10 березня 1939 року (за три місяці до закінчення терміну покарання) в одному з таборів ГУЛАГу

# data[].attributes.attachment_link.title
Єфремов_С2.jpg

# data[].attributes.headline
Крилов Микола Митрофанович 1879-1955

# data[].attributes.subject
Крилов Микола Митрофанович 1879-1955

# data[].attributes.body
український математик, механік. Професор (1912), доктор математики (1917), академік ВУАН (1922), чл.-кор. АН СРСР (1928), академік АН СРСР (1929), заслужений діяч науки УРСР

Народився в м. Санкт-Петербург у сім'ї сенатського чиновника. Виріс у родовому маєтку батька в с. Ковганівка (нині село Брусилівського р-ну Житомирської обл.).

Друкувався в журналі «Записки математического кабинета Таврического университета» (тут побачили світ понад 20 його праць).

02.01.1922 його обрали дійсним членом ВУАН і він переїхав до Києва, очолив кафедру математичної фізики Інституту будівельної механіки ВУАН.

Не раз виїздив за кордон, брав участь у роботі наукових конференцій і конгресів, читав лекції в наукових установах.

1924 взяв участь у роботі Міжнародного математичного конгресу в м.Торонто (Канада).

1926 читав лекції в Італії: спочатку в Неаполітанській АН і в Неаполітанському ун-ті, потім — у математичному ін-ті Болонського університету.

1927 читав лекції у Франції в Паризькому математичному товаристві й Паризькій АН, потім у Португалії — в Коїмбрському ун-ті (ще 1924 був обраний чл.-кор. Коїмбрської АН), а потім знову у Франції — у Страсбурзькому ун-ті.

1928 був обраний чл.-кор. АН СРСР й у вересні цього ж року брав участь у Міжнародному математичному конгресі в Болоньї (Італія).

# data[].attributes.attachment_link.title
Крилов_Микола_Митрофанович.JPG

# data[].attributes.headline
МИКОЛА ХВИЛЬОВИЙ

# data[].attributes.subject
МИКОЛА ХВИЛЬОВИЙ

# data[].attributes.body
Роки життя 1893—1933
● Микола Хвильовий народився 13 грудня 1893 р. в селищі Тростянець на Харківщині (тепер Сумської області) в родині робітника.

● У 1914— 1916рр. воював на фронтах Першої світової війни, де саме в окопах, серед солдатської маси, усталюються його демократичні, частково й більшовицькі симпатії.

● Перші поезії почав друкувати в 1917 р. ,а далі - прозу.

● Центральною для Хвильового —- полеміста та публіциста — була проблема історичного буття України, української культури. Заперечуючи москвофільські тенденції частини тогочасних літераторів, Хвильовий проголошував орієнтацію на Європу, на стилі та напрями європейського мистецтва

● Хвильового звинувачували в антипартійності, «українському буржуазному націоналізмі», «намаганні відірвати українську культуру та літературу від культури російської».

● В атмосфері шаленого цькування, передчуваючи наближення тотального терору, на знак протесту проти арешту М. Ялового, Микола Хвильовий покінчив життя самогубством 13 травня 1933 р.

# data[].attributes.headline
Миха́йло Васи́льович Семе́нко — поет доби Розстріляного відродження; основоположник і теоретик українського футуризму

# data[].attributes.subject
Миха́йло Васи́льович Семе́нко — поет доби Розстріляного відродження; основоположник і теоретик українського футуризму

# data[].attributes.body
Модернізував українську лірику урбаністичною тематикою, сміливими експериментами з формою вірша, запровадив нові образи й створив слова, покликані відбити нову індустріалізовану добу. Загинув під час сталінського терору. Син письменниці Марії Проскурівни. У 1985 році видавництво «Радянський письменник» видало в серії «Бібліотека поета» збірку його поезій.

# data[].attributes.headline
Панч Петро Йосипович український письменник, член «Плугу», ВАПЛІТЕ, ВУСПП. Сотник Дієвої Армії УНР.

# data[].attributes.subject
Панч Петро Йосипович український письменник, член «Плугу», ВАПЛІТЕ, ВУСПП. Сотник Дієвої Армії УНР.

# data[].attributes.body
Роки життя 1891-1978 рр.

Новеліст, повістяр і романіст, автор казок для, дітей.

Разом із Червоною Гайдамацькою бригадою отамана Волоха влився до складу Чаервоної армії та закінчив війну вже командиром 180-го легкого гарматного дивізіону 60-ї стрілецької дивізії РСЧА.

Восени 1921 року Петро Панч демобілізувався і приїхав у рідні Валки, де працював землеміром. На цей час припадає і початок літературної діяльності Панча.

До Харкова Петро Йосипович приїхав уже з багажем — із ледь набубнявілими та уже втіленими творчими задумами. Одна за одною виходять його книжки «Там, де верби над ставом», «Гнізда старі» (1923), «Поза життям» (1924), «Солом'яний дим» (1925), «Мишачі нори» (1926), збірка повістей «Голубі ешелони» (1928) тощо. У цей час Панч належав до літературних угруповань ,«Плуг», ВАПЛІТЕ, ВУСПП.

# data[].attributes.attachment_link.title
Петро_Панч2.jpg

# data[].attributes.headline
Іван Іванович Труш

# data[].attributes.subject
Іван Іванович Труш

# data[].attributes.body
Іван Іванович Труш — український живописець-імпресіоніст, майстер пейзажу і портретист, мистецький критик і організатор мистецького життя в Галичині.
Іван Труш — один з найвизначніших українських митців-імпресіоністів, вельми своєрідний колорист. Своєю творчістю він розпочав відродження галицького малярства. Труш насамперед інтимний маляр-лірик. Труш малював також пейзажі з архітектурними мотивами. Також чимало жанрових картин, які відзначаються лаконізмом мистецької мови і простотою композиції.
Крізь усю творчість митця пройшов мотив самотньої сосни посеред степу (створив декілька цих однойменних пейзажів), широкої, розлогої, обшарпаної вітрами, паленої сонцем, проте усе ж таки вільної і прекрасної… Цей образ вважають символом самого автора.
Труш створив галерею психологічних, академічних за типом, портретів. Особливістю творів Труша на побутові теми, зазначає Ігор Шаров, є те, що він не розповідає про побут, не розписує деталі, а зводить сюжетну основу картини до мінімуму. Вражають монументальність постатей гуцулів у картині "Трембітарі", органічно злитих з гірським краєвидом, декоративність вирішення полотна "Гуцулка з дитиною" (1912), у якій персонажі подані на тлі соковитої зелені та синяви пригасаючого дня. Художник не лише передає красу людей і гуцульських костюмів, а й будує свої твори у злагоді з декоративними прийомами народних майстрів.

# data[].attributes.headline
Слабченко Михайло Єлисейович

# data[].attributes.subject
Слабченко Михайло Єлисейович

# data[].attributes.body
1882-1952рУкраїнський історик і правник, академік ВУАН. Батько Тараса Слабченка.

Народився в селянській родині. Через мізерні статки батьків дитинство провів у великій нужді.

З великими труднощами вступив до Новоросійського університету.

Брав активну участь в українському революційному рухові як член студентських громад, РУП (1903), УСДРП (1906–1918).

В роки Першої світової війни проходив військову службу в званні штабс-капітана.
Професор Інституту та інших високих шкіл у Одесі.

Його наукова діяльність охоплювала майже всі періоди історії України, Слабченко — автор 13 великих праць і понад 200 наукових статей.Вони присвячені освоєння права та господарства Гетьманщини і Запоріжжя.

# data[].attributes.headline
Тимофі́й Григо́рович Лубене́ць (21 лютого 1855, м. Кролевець, нині Сумської області — 14 квітня 1936) — український педагог і діяч народної школи. Послідовник Костянтина Ушинського.1873 року закінчив Чернігівську земську вчительську семінарію.У 1883–1889 роках викладав російську мову та арифметику у 1-й Київській гімназії.Від 1889 року — інспектор народних училищ при управлінні Київського навчального округу, потім — директор народних училищ Київської губернії.Виступав за проведення загального обов'язкового початкового навчання, а також за навчання рідною мовою, за зв'язок школи з життям. Велику увагу приділяв проблемі народного вчителя.

# data[].attributes.subject
Тимофі́й Григо́рович Лубене́ць (21 лютого 1855, м. Кролевець, нині Сумської області — 14 квітня 1936) — український педагог і діяч народної школи. Послідовник Костянтина Ушинського.1873 року закінчив Чернігівську земську вчительську семінарію.У 1883–1889 роках викладав російську мову та арифметику у 1-й Київській гімназії.Від 1889 року — інспектор народних училищ при управлінні Київського навчального округу, потім — директор народних училищ Київської губернії.Виступав за проведення загального обов'язкового початкового навчання, а також за навчання рідною мовою, за зв'язок школи з життям. Велику увагу приділяв проблемі народного вчителя.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лубенець_Тимофій_Григорович.jpg

# data[].attributes.headline
Лесь Курбас(драматург)-український режисер, актор, теоретик театру, драматург, публіцист, перекладач. Народний артист УРСР

# data[].attributes.subject
Лесь Курбас(драматург)-український режисер, актор, теоретик театру, драматург, публіцист, перекладач. Народний артист УРСР

# data[].attributes.body
Був засновником спочатку політичного (1922—1926), а потім і філософського (1926—1933) театру в Україні. У виставах свого філософського театру «Березіль» (Харків) Курбас малює всесвіт, де головним стає особлива довіра до життя людини у всіх його суперечностях. В листопаді 1922 у Києві в державному народному театрі відбулася прем'єра вистави Тараса Шевченко «Гайдамаки»

# data[].attributes.attachment_link.title
Лесь_Курбас.jpg