# data[].attributes.body
Příspěvky/články do: Deník veřejné správy, Veřejná správa, Odborné časopisy ministerstev

# data[].attributes.body
Přikládám možná pro inspiraci. Jsou tam ty cílovky (viz úvod) a komunikační kanály: za mě bych využila: DigiPortál a Facebook, pak tam jsou Workshopy a Roadshow + příklady, kde je vhodné inzerovat (inzerce a spolupráce s médii)

# data[].attributes.body
DigiPortál -> DigiMagazín - SERIÁL PROFESÍ články zaměřený na různé zajímavé profese (autor: Anna Lhoťanová) - rozhovory se zaměstnanci, zaměstnavateli (příklad dobré praxe) -> publikování na www.hlidacipes.org, aj. pro zaměstnance a zaměstnavatele s proklikem na DigiPortál (viz komun. strat.)

# data[].attributes.body
dědečkovi pořídili tablet, má tam WhatsApp a celá rodina je v obraze. I dědeček to vidí. Způsob sdílení zážitků.

# data[].attributes.body
umí opravovat škodovky skvěle, ale nechytne se u aut s elektronickou řídicí jednotkou

# data[].attributes.body
Headhunteři si je odchytávali.

# data[].attributes.body
- velký prst, nevejde se mu na odkaz
- nezná možnosti

# data[].attributes.body
Vystopovat změnu nebo budoucí změny v tradičních povoláních.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
„ Tehdy to prostředí budilo respekt," prozradil své prvotní smíšené pocity. „ V minulosti zde pracovali jiní lidé. Například kolega, který mě většinu těch tří měsíců zaučoval... Ten byl tak zvláštní," rozpovídal se Jiří Kolka.

„Živil se pouze teplým pivem. Prakticky nejedl a vodu neměl rád natolik, že se ani nemyl," vzpomíná na bývalého kolegu. Právě on byl ikonickým příkladem hrobníků v dobách předešlých. Ale tomu už je dnes konec. Jiří při procházce uličkami hřbitova ubezpečuje o tom, že dnes už si žádný z kolegů při práci láhev piva neotevře. Stejně tak ani on sám.

Zatímco pivo už tedy hrobníci při práci nepijí, vtipkování jim v krvi zůstalo. „Černý humor u mě figuroval už v době, kdy jsem byl kominíkem. Ale myslím si, že tady se vypěstovala trošku jiná úroveň humoru," směje se a vzpomíná na již zmíněného podivného hrobníka, který kromě nedostatečné hygieny a popíjení piva pronášel morbidní vtípky při kopání hrobů.

„I když jsou tady děsivé aspekty práce, ke kterým patří exhumace kosterních ostatků, dá se to pojmout i trochu s humorem, aniž bychom přesáhli hranici úcty k zesnulému," snaží se opatrně vysvětlit, že to bez nadsázky mnohdy ani nejde.

Stal se atrakcí

Pro přátele se stal Jiří díky svému zaměstnání jakousi atrakcí. „ Od začátku si ze mě dělali srandu a měli vtipné narážky," vzpomíná na moment, kdy svým přátelům oznámil, že se rozhodl pro netypickou profesi. „ Tehdy se tak chlubili neznámým lidem, že jim neuvěří, čím se živím," zmiňuje typickou situaci, se kterou se setkává dodnes.

Jiří Kolka má svou práci rád. Nejdůležitější je pro něj kolektiv, který si v Olšanech pochvaluje.

Rodina přijala jeho práci mnohem lépe. Právě od svého otce se před třemi lety dozvěděl o volném pracovním místu na Olšanských hřbitovech. „ Můj otec je tady zaměstnán jako hřbitovní zahradník, takže ten s tím neměl sebemenší problém," vysvětluje.

Má to v rodině

„Nejvíce mě překvapila babička. Ta z toho byla zvláštně nadšená. Je totiž milovnicí detektivek," říká s potěšením, že právě s babičkou si může o všem povídat. „ Dokonce jsem se tak od ní dozvěděl, že máme hrobníky v rodině. Její prarodiče měli stejnou profesi," říká ke konci procházky po hřbitově Jiří, který tak drží rodinnou tradici, o které ani netušil.

Po třech měsících zkušební doby si nakonec bývalý kominík uvědomil, že práce na hřbitově je něčím, co ho naplňuje. „ Je tady perfektní kolektiv," chválí si kolegy a taky prostředí.

„ Sice bych nechtěl dopadnout jako tehdejší ikonický kolega," vzpomněl si na konci na muže, který zde pracoval až do svého důchodu. „Ale rád tady zůstanu i po té padesátce," svěřil se Jiří s tím, že ho stávající práce baví a o změně profese neuvažuje.
Podívejte se na prostředí, ve kterém Jiří pracuje:

# data[].attributes.attachment_link.title
Z kominíka se stal hrobníkem. „Je tu perfektní kolektiv," říká Jiří

# data[].attributes.attachment_link.description
Pracovat jako hrobník je pro řadu lidí nepředstavitelné. Jiří Kolka, který se tak živí už tři roky, si toto zaměstnání ale zamiloval. „Když jsem skončil s prací kominíka, potřeboval jsem rychle nastoupit jinam. A tak jsem vzal tuhle profesi, o které jsem si myslel, že v ní strávím jen tři zkušební měsíce," vypráví Jiří, který pracuje na Olšanských hřbitovech v Praze.

# data[].attributes.body
z horníka programátorem... „Věděli jsme, že to chce příběh. Tak jsme se rozhodli, že vytvoříme prostředí, ve kterém příběhy budou samy vznikat,“ popsal začátky kampaně Minařík.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jakub Macura | Razíme cestu aneb z horníka kodérem

# data[].attributes.attachment_link.description
Hornické práce ubývá a programátorů je nedostatek. Tyto protiváhy má za cíl vyrovnat nový projekt, v rámci kterého se horníci naučí programovat.

# data[].attributes.body
Inzerují jídlo zdarma a ve skutečnosti hledají IT specialisty. Aneb jak zaujmout něčím úplně jiným... než o co jde.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
T-Systems jde v Česku s kampaní do druhé fáze

# data[].attributes.attachment_link.title
T-Systems jde v Česku s kampaní do druhé fáze

# data[].attributes.attachment_link.description
Náborová kampaň slovenské T-Systems, v rámci které hledá až 300 lidí, jde do druhé fáze.

# data[].attributes.headline
digidemence a ničení světa technologiemi

# data[].attributes.subject
digidemence a ničení světa technologiemi

# data[].attributes.body
myšlenka protikampaně
nástroj je jen nástroj

# data[].attributes.body
Sebehodnoťte se a chtějte se zlepšovat!

# data[].attributes.body
"značka"

# data[].attributes.body
Z výzkumu EU z roku 2014 zaměřeného na digitální inkluzi a dovednosti vyplývá, že až 47% občanů EU nemá dostatečné digitální kompetence, do čehož je zahrnuto 23% občanů s kompetencemi nulovými.

# data[].attributes.body
bezpečí jako zásadní téma
téma, které je osloví a navíc je důležité a podceněné
téma vhodné k zpracování v novinách
dá se velmi dobře pracovat

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dnes, kdy čtete tyto řádky, je to už téměř čtyři měsíce, co s námi žijí. Vnikli k nám den po Štědrém večeru. Ježíšek našim dvěma školákům ve věku devět a jedenáct let nadělil slušně velké chytré telefony. Kdyby tušil, co nám tím způsobí, jistě by s tímhle dárkem nejméně rok či ještě lépe dva počkal. Jenže zjevně - stejně jako my s manželem - nevěděl, co nastane.

Obytné zóny našeho domova od prvního svátku vánočního zabrali dívky a chlapci podivuhodných jmen vzájemně soutěžící, kdo se svému internetovému publiku zavděčí hloupějšími řečmi. Fallenka, Shopaholic Nicol, Kovy, Vadak či Ment jsou mezi českými školáky tolik oblíbení youtubeři.
Do čela žebříčku předních českých youtuberek patří Teri Blitzen:
Čím víc webových lajků od dětí získají, a ty se dostávají výhradně za žvanění a pitomé fórky, tím vyšší je jejich hodnota. Firmy si v jejich videích na YouTube platí reklamu. A oni inkasují deseti- až statisíce měsíčně. Jejich malí diváci to samozřejmě vědí a získávají dojem, že tohle je to pravé povolání budoucnosti: natáčet se na video, žvanit o sobě a u toho krkat, vyplazovat jazyk, svíjet se v křečích, hystericky se smát a mluvit co nejuvolněněji.

Děti si obohatily slovník

Slovník našich dětí obohatili nejen plejádou českých nadávek, z nichž idiot, retard, parchant a do prd... patří k těm méně šťavnatým, ale i zvláštní směsí anglicismů jako WTF! („What the fuck!" překládejme to snad raději „A sakra!"), hetka (momentálně se tak jmenuje synova kšiltovka), pauzni to (udělej si přestávku), dofinišuj to! (dojez, dopiš to...), nastav si větší brightness (prosvětli obraz) a podobně.

Odkud to přišlo, věci neznalý rodič - jako jsem byla donedávna já - obvykle netuší. Má totiž jen minimální šanci postřehnout, co mu to bez pozvání nalezlo do obýváku a hlav jeho dětí. V době chytrých telefonů a sluchátek nezaregistruje dospělý téměř nic. Aspoň takhle plíživě to proběhlo u nás.

Dítě si v povolené časy cosi sleduje na svém mobilu. Pravidelnými letmými pohledy na jeho obrazovku kontrolujete, zda nehraje militantní hry, které má zakázané. Nehraje je. Školáci dnes už hry často ani nehrají, hrají je za ně youtubeři, kteří svou méně či více úspěšnou snahu peprně komentují, a děti se jen dívají, pobaveně smějí a... lajkují (překlad pro naši a další babičky: mačkají tlačítko s palcem nahoru, jako že se to vážně povedlo).

Od sledování k natáčení

Pak ještě zaznamenáte, že vaše ratolesti začnou točit vlastní videa. Vypadá to úplně neškodně. Pomocí speciálních aplikací, které si intuitivně stahují, svá videa střihají, opatřují hudbou a rozmanitými obrázky. Vypadá to kreativně a docela roztomile. Byť... Každé video začíná hláškou „Čau lidi, vítám vás u svého prvního (druhého, pátého, dvacátého...) videa. Dnes si budeme povídat o..." a tak dál.

Nebo točí opravdické filmy. Dcera takhle se svou kamarádkou natočila zdařilý horor. Strašidelná hudba, dívka ležící na posteli, druhá v obličeji výrazně namalovaná a vybavená křídly k ní přiletí, přiblíží obličej ke krku a vtom ... výkřik! Upírka mizí a probuzené děvče si drží krk a říká: „Snad se mi to jenom zdálo?" Přičemž hudba jde do dramatického finále. Na jedenáctileté holky docela nápadité, co myslíte?

Hlášky youtuberů

„Čau lidi, vítám vás u mýho prvního videa."

„Ty vole, do pytle, nastav tam větší brightness, já vůbec nevidím, kde je ten klíč! Housi, ty potřebuješ nový trenky, ne? House bude mít orgasmus!"

„Ahoj všichni, dneska se připravte na takový relaxační video, já jsem v posteli, venku prší, mám tu čaj a nemám kalhoty. Víkend jsem strávil s rodinou, viděl jsem je po dost dlouhé době."

„Takže čau, já jsem Fallenka a dneska tu mám pro vás video, o který jste si fakt strašně psali."

„Zdravím, lidi, dneska vám ukážu svou sbírku zbraní."

„Čau lidi, jmenuju se Martin a jsem dement."

Na to, že je načase zbystřit, jsem přišla, až když jsme odjeli na hory s partou kamarádů a jejich sice stejně starých, ale ve věci o poznání zběhlejších dětí. Jak se záhy ukázalo, jeden z těchto chlapců si na YouTube - s vědomím rodičů - vede vlastní kanál.

Až díky našim dětem, které kamaráda hned začaly sledovat, chlapcův táta zkoukl, jakou produkci tam vlastně synek dává. Nestačil se divit. Tak třeba lyžařská kukla, plastový samopal a prostředí lesa posloužily pro potřeby zveřejněného videa jako skvělé rekvizity k teroristickému útoku. Zhlédl i chlapcovo dílko věnované počuraným školním záchodkům. Nebudu to natahovat. Poněkud rozčilený otec donutil syna inkriminovaná videa z webu s jeho jménem (které se tam, jak jsem později zjistila, volně propojuje se jménem otce, takže si kluka kdokoli může snadno najít) vymazat. Kanál na YouTube ovšem zůstal.

Tehdy jsem také zdvihla prst a svým dětem přísně zakázala cokoli na YouTube zveřejnit. Jenže... Dávno měly na YouTube svá videa taky. Věřte, že šok, když zjistíte, že nevědomý syn jako svůj první kousek („Čau lidi, vítám vás u svého prvního videa...") zveřejnil pod MÝM jménem kompletní virtuální prohlídku našeho bytu, kde chyběla jediná informace, a to že jsme právě na dovolené, se vyrovná pocitům z nástupu infarktu myokardu. A nebylo to zdaleka jediné překvapení, které mě na webu čekalo.

Zatímco umístit videa na YouTube mé ratolesti hravě zvládly bez složitého školení, vymazat je už nedokázaly. (Přiznávám, že hystericky ječící matka za zády, která sama neumí na web videa ani vkládat, natož je mazat, jim v tom příliš nepomohla.) Zkrátím to: Zachránit nás musela telefonem narychlo povolaná starší neteř.

Upatlaný byznys

A já se v té chvíli rozhodla produkci youtuberů, kteří mým dětem vkradli do mozků tyhle šílené nápady a již se stali jejich novodobými idoly, blíže prozkoumat. Po týdenním sledování musím konstatovat: Ne, o ideály známé ze Skauta tady vážně nejde. A k idolům mají tihle lidé daleko. Provozují totiž hodně upatlaný byznys s přirozenou dětskou naivitou a blbostí.

Tak třeba ta Shopaholic Nicol. Pyšní se 394 855 odběratelů. Mrkající pohledná dlouhovlasá blondýnka, která osmnáctiny oslavila evidentně už hodně dávno, dokáže o dost mladším slečnám donekonečna vykládat, jak se má, kde zrovna nakupuje, proč se maluje, jak se maluje, čím se maluje a také co všechno na módě miluje (momentálně jsou to prý „lookbooky"). Se skrytou reklamou ve svých příspěvcích se nepáře, značky, které si ji platí, ve svých příspěvcích zmiňuje ve velkém. Na YouTube tohle totiž vůbec nikdo nehlídá. Pokud jde o reklamu, je dovoleno vše a malé děti před tím nikdo a nic nechrání.
Shopaholic Nicol přišla o velkou část soukromí, ale prý by neměnila:

Na nákupech závislá Nikol hodně cestuje po světě - samozřejmě zadarmo - a samozřejmě s dalšími youtubery (ti letí taky zadarmo, cestu budou všichni na webu propagovat, stejně jako firmy, které to platí). Momentálně je na desetidenním výletě do USA na Miami s Katkou („znáte přece kanál Svět podle Katky, že?"), kde „je to ideální, když si chcete zanakupovat".

Pak pojede s Kovym, Gabčou a Pedrem, bohužel, už zcela pracovně do Anglie, kde budou společně točit dokument Po stopách Shopaholik Nikol. („To jako kde jsem bydlela, když jsem tam byla - haha.")

Následovat bude rovněž pracovní výlet do Švýcar. Tam zářící Nikol, kterou časopis Forbes zařadil dokonce mezi sto nejvlivnějších Čechů na sociálních sítích (sic!), vyráží s dalšími vítězkami soutěže Blogerka roku. „Budu tam já, Kačí, Kovy a další."

Youtubeři totiž, jak si při zkoumání jejich kanálů záhy všímám, tvoří hodně uzavřenou komunitu, která se propaguje navzájem. Spolu se prodávají různým firmám, spolu pořádají nákladné kurzy pro děti o youtuberingu, píší knihy, pořádají megalomanská setkání a spolu také točí videa, takže dítě, které se dívá na dílka jednoho z nich, záhy pochytá další „zajímavé" týpky.

Jména youtuberů, kteří letí v kategorii 10+, jsem se dozvěděla od své dcery a jejích kamarádek. Tak tu máme třeba také jistou Fallenku. Jde opět o mladou blondýnu.

Když potřebuje Fallenka propagovat sebe nebo své kanály, vysvětluje to ve svých videích dětem tím, „že si o to strááášně psaly". Momentálně si tak prý Fallenčini následovníci píší o to, aby prozradila, co ve svém životě chystá. Ochotná Fallenka v novém videu všem sděluje, že letí točit cestovní vlog. S jistou - ve videu konkrétně jmenovanou agenturou - prý teď letí s kamarádkami do Londýna na výlet a pak v létě vyzkouší jejich dvoutýdenní kurz na zlepšení angličtiny. Ovšem už teď všechny ujišťuje, že tahle agentura je fakt nejlepší, protože telefon bere osobně pan ředitel! A to je tedy něco.

U cestování ale Fallenka nezůstává. Má mimo jiné i svůj pořad s názvem Pravda, nebo úkol. Tam se jí její následovníci vyptávají na různé věci a dávají jí úkoly.

Magazín Rodina DNES tentokrát s velkým rozhovorem s Lucií Borhyovou a tématem o tom, jak předejít jarním pylovým alergiím najdete v páteční MF DNES.

V nejnovějším díle Fallenka představuje na přání kohosi romskou vykladačku karet Jolandu z noční show televize Barrandov. „Takže čau, jdeme na to!" Vykřikuje Fallenka a poplácává si vycpaná prsa. „Já jsem cikánka Jolanda! Zavolejte na číslo 18969 a já vám vyvěštím budoucnost." Následně se hluboce zamýšlí nad dotazem jiného píšícího, zda by si za pět milionů korun vyholila hlavu. Dospěje k rozhodnutí, že ne. Další následovník této youtuberky si přeje, aby vypila sklenku vody, kterou si podá nohama. Fallenka do toho jde s vervou a... polije si rozkrok. „Hm... tak se nenapiju, protože mám moc krátký nohy a mokrou prd..," směje se v závěru videa dívenka Fallenka.

Vydělávají i děti

Dva miliony kliknutí pod svým příspěvkem mívá pravidelně Mischa. V jeho dvanácti ho na internetu pase dvacetiletý bratr, který dávno pochopil, že je třeba provokovat demencí. A tak Mischa ve svých videích vykřikuje sprosťárny, zpívá přihlouplé písně jako I Play Pokemon Go..., které už znají všechny děti, protože právě negativní emoce hrají na internetu silnější roli než ty pozitivní a také se rychleji šíří. Nechá si nadávat do zmr.. a nejnověji ve svém videu nechá umlátit jednoho ze svých haterů (to jsou ti, co ho na internetu nenávidí) baseballovou palicí a zapije to sklenkou whiskey.

Jak moc je v tomto kontextu legrační zákaz prodeje alkoholu a cigaret dětem ve vzdálenosti do sto metrů od školy, je zřejmé. Na internetu může evidentně i dvanáctiletý kluk propagovat tvrdý alkohol a objednávku vraždy a nikoho to nezajímá.

O čem tenhle youtubering je, za všechny vysvětlil mladík JmenujuSeMartin, který mívá pod svými videi rovněž kolem dvou milionů kliknutí jako výše zmíněný Mischa. Ve svém úvodním dílku, v němž se tento na pohled hezký chlapec představuje, bez obalu vysvětlí svou strategii. „Jsem dement. A rozhodl jsem se svou demenci ukazovat na internetu." Pak si nasadí paruku, brýle nandá nakřivo, začne vyplazovat jazyk, předstírá zvracení, nacpe si obě ruce do pusy, válí se na zemi v křeči, načež diváka vyzve: „Toto najdete na mém kanálu. Klikněte na tlačítko odběru."

Když tohle natočil, bylo mu šestnáct. Dnes je mu osmnáct a já na odběr rozhodně nekliknu. Vedle neškodných žvatlavých videí tu jsou totiž i ta, jež svou ubohostí spadají pod můj soukromý termín žumpa (o „okurce ve vagině a chybějícím péru" přece číst nechcete, že?).
Youtuber Kovy v Rozstřelu: Nejsme prodejné prostitutky, co blbnou děti. Záznam celého pořadu:
Zavírám profil tohoto muže a jen doufám, že ví, co dělá. A také že má pravdu kolegyně Alena, která tvrdí, ať se na to vykašlu, že se tohle dětem časem musí přejíst. Už aby to bylo...

# data[].attributes.attachment_link.title
Peklo s youtubery aneb co se stalo u nás doma, když děti dostaly mobil - iDNES.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Dnes, kdy čtete tyto řádky, je to už téměř čtyři měsíce, co s námi žijí. Vnikli k nám den po Štědrém večeru. Ježíšek našim dvěma školákům ve věku devět a jedenáct let nadělil slušně velké chytré telefony. Kdyby tušil, co nám tím způsobí, jistě by s tímhle dárkem nejméně rok či ještě lépe dva počkal.

# data[].attributes.body
Vybrat zajímavou skupinu, třeba sportovci, kteří jsou známí a mají již školní děti. Katka Neumannová, Ondřej Bank, kteří by se sami otestovali a zlepšovali... bepečí na síti.

# data[].attributes.body
Ukázat DG na bizarních povoláních jako hrobník, paznehtář. Ale reálně třeba instalatér - dnes používá stále ještě péro, ale v budoucnu nějakou řízenou jednotku s kamerou apod.

# data[].attributes.headline
aktivity člověka na internetu musí být bezpečné (např. kyberbezpečnost, kyberšikana), legální (např. znalost autorského zákona) a musí respektovat etická pravidla (tzv. netiketa).

# data[].attributes.subject
aktivity člověka na internetu musí být bezpečné (např. kyberbezpečnost, kyberšikana), legální (např. znalost autorského zákona) a musí respektovat etická pravidla (tzv. netiketa).

# data[].attributes.headline
Člověk nemusí žít zrovna v Estonsku, kde se i volby odehrávají online, aby chápal, že velké množství úkonů kolem agendy občanských práv a povinností lze realizovat online, například z domova z počítače připojeného k internetu. Česká republika bohužel v digitalizaci agendy veřejné správy zaostává, v mezinárodním srovnání se pohybuje na 50. místě žebříčku eGovernmentu podle indexu EGDI/OSN (eGovernment Development Index).

# data[].attributes.subject
Člověk nemusí žít zrovna v Estonsku, kde se i volby odehrávají online, aby chápal, že velké množství úkonů kolem agendy občanských práv a povinností lze realizovat online, například z domova z počítače připojeného k internetu. Česká republika bohužel v digitalizaci agendy veřejné správy zaostává, v mezinárodním srovnání se pohybuje na 50. místě žebříčku eGovernmentu podle indexu EGDI/OSN (eGovernment Development Index).

# data[].attributes.headline
informatické myšlení je především o rozvíjení a cvičení šedé kůry mozkové – o logickém, algoritmickém a kritickém myšlení

# data[].attributes.subject
informatické myšlení je především o rozvíjení a cvičení šedé kůry mozkové – o logickém, algoritmickém a kritickém myšlení

# data[].attributes.body
Máme oproti němu jen nevýhody, nebo i výhody?

# data[].attributes.body
Ukázat, co vše jde, aby si jen neposílali vtipy mailem

# data[].attributes.body
výzkum chování 2018