# data[].attributes.headline
Пошуки позаземного життя

# data[].attributes.subject
Пошуки позаземного життя

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
22 лютого у штаб-квартирі НАСА відбулася екстрена прес-конференція, на якій учені оголосили про відкриття нової зоряної системи, схожої на Сонячну. Команда астрономів на чолі з бельгійцем Міхаелем Жійоном знайшли сім нових планет земного розміру, які обертаються навколо ультрахолодної зірки-карлика TRAPPIST-1. Три з них розташовані у так званій зоні життя, де ймовірне існування води у рідкому стані. "Завдяки цьому відкриттю ми точно знаємо, що знайдемо другу Землю. Це питання часу", - оптимістично прогнозує Томас Цурбухен, керівник наукового директорату НАСА. За його словами, вперше в історії пошуку екзопланет було знайдено одразу три потенційно живі світи, які обертаються навколо однієї зірки. Що ще відомо про нові планети? Про це дізнавалося Радіо Свобода. Словник
Ультрахолодна зірка-карлик - значно менша й холодніша за Сонце зірка. Молоді зірки відзначаються великою активністю.

Екзопланета - планета, що обертається навколо іншої зірки.

Зона життя - ділянка зоряної системи, в якій температура поверхні планет придатна для існування води у рідкому стані.
Що відомо про нову зоряну систему TRAPPIST-1?
Система ультрахолодної зірки-карлика TRAPPIST-1 перебуває на відстані 39 світових років від Землі. Подорож до планет цієї системи на реактивному літаку тривав би 44 мільйони років.

Сама зірка TRAPPIST-1 значно червоніша від Сонця. Вона майже у 10 разів менша від нього. І вона є значно холоднішою, ніж наше світило. Однак кількість тепла, яке досягає планет, достатня для існування там життя, оскільки відстань між зіркою та екзопланетами значно менша, ніж у Сонячній системі.

Усі сім планет системи TRAPPIST-1 розташовані недалеко одна від одної, їхні орбіти менші за земну. Таким чином, перебуваючи на першій планеті від зірки, можна спостерігати у небі решту планет системи. Міхаель Жійон передбачає, що в разі переселення людей на одну з цих планет, вони зможуть насолоджуватися прекрасним виглядом. Вчені також зробили висновок, що всі планети, очевидно, під час обертання повернуті до зірки однією стороною, як Місяць до Землі.

Як зробили відкриття?
Космічний телескоп Spitzer від моменту його запуску у 2003 році не був призначений для вивчення екзопланет. Однак його характеристики дозволили зробити відкриття, про яке 22 лютого звітували у НАСА.

Spitzer вимірював випромінення зірок у інфрачервоному діапазоні. Планети системи TRAPPIST-1, обертаючись навколо досліджуваної зірки, блокували це випромінювання. Зважаючи на інтервали й силу блокування, стало можливим визначити орбіти і розміри цих планет. Спостерігаючи за взаємним притягуванням і відштовхуванням планет, стало можливим визначити маси шістьох планет системи.
Що відомо про три потенційно заселені планети?
TRAPPIST-1e - перша з планет, що розташовані у зоні життя. За розміром дуже близька до Землі, отримує приблизно таку саму кількість світла від зірки. Температура поверхні теж близька до земної.

Планета TRAPPIST-1f зараз так само мало відрізняється від Землі. Період її обертання навколо зірки складає 9 днів, отримує таку саму кількість світла, як Марс. Такий самий розмір, обертається навколо зірки за 9 днів, стільки ж світла як і на Марсі.

TRAPPIST-1g - найбільша планета у системі. Її радіус на 13% більший за радіус Землі.
Що досліджуватимуть далі?
"У світі астрономії, коли робиться якесь значне відкриття, на подальше вивчення кидаються всі ресурси", - переконує професор планетарних наук у Mасачусетському технічному інституті Сара Сігер. Таким чином, у подальших дослідженнях, окрім Spitzer та Hubble, будуть задіяні телескопи SPECULOOS, Kepler K2 та інші.

Ученим ще не вдалося вивчити атмосферу трьох планет, які розташовані у зоні життя. Зараз вони використовують телескоп Hubble для визначення домінуючих хімічних форм в атмосферах нових планет. Надалі використання технології спектроскопії проникнення дасть можливість визначити, чи є в атмосферах кисень, озон тощо. У 2018 році планується запуск телескопу James Webb, який дозволить вивчати гази на екзопланетах системи TRAPPIST-1 і визначити, чи не були вони спродуковані живими істотами.

За словами Сари Сігер, відкриття нових 7 екзопланет - лише початок пошуків позаземного життя. "Завдяки подальшим дослідженням ми зможемо знайти ще чимало таких систем", - переконує вона.

Як запевнив Томас Цурбухен, "відкриття планет системи TRAPPIST-1 доводить, що у наступні кілька десятиліть ми зможемо дізнатися, чи є хтось у Всесвіті, окрім нас".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
важливе на свободі

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сонячна система

# data[].attributes.attachment_link.title
Чи ми одні у Всесвіті? Скоро дізнаємось

# data[].attributes.attachment_link.description
22 лютого у штаб-квартирі НАСА відбулася екстрена прес-конференція, на якій учені оголосили про відкриття нової зоряної системи, схожої на Сонячну. Команда астрономів на чолі з бельгійцем Міхаелем Жійоном знайшли сім нових планет земного розміру, які обертаються навколо ультрахолодної зірки-карлика TRAPPIST-1. Три з них розташовані у так званій зоні життя, де ймовірне існування води у рідкому стані.

# data[].attributes.headline
У Всесвіті є всі пер

# data[].attributes.body
У Всесвіті є всі передумови для того, щоб ми не вважали існування життя та розуму на Землі чимось винятковим. Інша справа -наскільки ймовірно знайти у Всесвіті планети, де б реалізувались умови, подібні до земних. В даному випадку не будемо розглядати можливі екзотичні форми життя, такі як життя на нейтронних зорях, організація галактики в живу систему, життя у величезних міжзоряних хмарах тощо.

Існує каталог, що включає 17 129 зірок, які можуть виявитися "придатними для життя зоряними системами" - з фізичними умовами, не надто екстремальними, щоб обмежувати еволюцію і розвиток розумного життя та її технологій.
Першим критерієм є вік зірки: він повинен становити не менше 3 млрд років - приблизно такий час пройшло від зародження життя на Землі до її еволюції до сьогоднішнього стану.
Зірки також не повинні перевищувати масу Сонця більш ніж у 1,5 рази - так як більші зірки зазвичай живуть занадто короткий час для того, щоб в їх зоряних системах встигло розвинутися розумне життя. Кожна зірка зі списку також має в атмосфері достатню кількість заліза - не менше 50% від кількості заліза, що міститься в атмосфері Сонця. В іншому випадку в системах цих зірок навряд чи сформувалися кам'янисті планети, аналогічні Землі.
Ці зірки також повинні перебувати в певній стадії своєї еволюції, тобто не бути червоними гігантами або білими карликами, інакше на прилеглих планетах не буде умов для існування складних форм життя протягом довгого часу.

# data[].attributes.headline
Потенційне житло: вчені виявили воду на планеті, яка подібна до Землі  

# data[].attributes.subject
Потенційне житло: вчені виявили воду на планеті, яка подібна до Землі  

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Останні десятиліття людство все більше задається питанням, чи ми одні у цьому Всесвіті.

І ось лише нещодавно вчені зробили головний крок вперед у пошуку чужорідного життя, пише Independent.

Науковці дослідили екзопланету, відому як K2-18b, виявлену в 2015 році.

Вона вдвічі більша за Землю, а також у вісім разів важча. Її вже прозвали "супер-Земля".

Так художники зображають K2-18b

K2-18b обертається навколо свого "Сонця" - зірки K2-18. І робить це всього за 33 дні, а не як Земля за 365 днів - тобто вона значно ближча до свого "Сонця".

" Це єдина планета поза нашою Сонячною системою, про яку ми знаємо, що вона має правильну температуру, атмосферу та воду, - зазначає головний її дослідник доктор Ангелос Цірас.

Звичайно, K2-18b не є другою Землею, оскільки планета значно більша, має інший атмосферний склад та обертається навколо зовсім іншої зірки".

Проте, при всіх відмінностях, нині K2-18b - найкращий "кандидат" для підтримки позаземного життя.

А все тому, що водяна пара цієї планети може конденсуватися у рідку воду. Саме цей факт науковці виявили зовсім нещодавно.

Астроном Монреальського університету Бьорн Беннеке, який працював над вивченням K2-18b, зазначає, що " це найбільший крок, який зроблено до нашої кінцевої мети - знайти життя на інших планетах, довести, що ми не самотні".

Оцініть віддаленість "супер-Землі"

Точного вмісту води науковці не можуть поки визначити. Він може бути як на рівні 0,01%, так і до 50%.

" Ми не знаємо, скільки води є. Однак, ці моделі чітко говорять про те, що там атмосфера і вода є", - каже співавтор дослідження доктор Інго Вальдманн.

Вчені підозрюють, що подальше вивчення K2-18b могло б виявити ще більше молекул, які є ключовими для життя на Землі, таких як азот та метан.

Вони також кажуть, що подальша експертиза понад 4000 інших екзопланет могла б виявити інші подібні перспективи світу.

Поточне обладнання здатне визначати лише основні фактори, такі як відстань, маса та температура, але складні інструменти, розроблені в Університетському коледжі Лондона, допомогли перекласти наявні дані з космічного телескопа Хаббла, щоб зрозуміти унікальні сигнали молекули водяної пари.

Хоча планета K2-18b знаходиться у так званій "заселеній зоні", вчені стверджують, що наявні в даний час інструменти не в змозі визначити жодних ознак життя.

Необхідно набагато більше спостережень, щоб переконатися, що це житло.

" Пошук житлових планет, це дуже захоплююче, але тут завжди потрібно нагадувати нам, що Земля наш єдиний дім", - зазначає Ангелос Цірас. Та додає, що це не відміняє можливості подорожей на інші планети.

Дослідники сподіваються, що космічний телескоп James Webb, який запустять у березні 2021 року, відкриє більше секретів поза нашою Сонячною системою.

" Ми з нетерпінням чекаємо наступного покоління телескопів і підемо ще далі", - додає Цірас.

Вас також може зацікавити:

Прихильники теорії пласкої Землі зібрались у круїз: хочуть побачити край світу Сьогодні людство використало все, що Земля може відновити за рік А Сатурн був голий! Кільця у планети могли існувати не завжди Вчені розгледіли атмосферу на планеті поза Сонячною системою. Там гаряче

Ми хочемо тримати з вами зв'язок. Будемо раді бачитися і спілкуватися з вами на нашій сторінці у Facebook.

А якщо хочете бути в курсі лише новин та важливої інформації про здоров'я, підписуйтесь на нашу Facebook-групу про здоров'я та здоровий спосіб життя.

# data[].attributes.attachment_link.title
Це потенційне житло: вчені виявили воду на планеті, яка подібна до Землі

# data[].attributes.attachment_link.description
Останні десятиліття людство все більше задається питанням, чи ми одні у цьому Всесвіті. І ось лише нещодавно вчені зробили головний крок вперед у пошуку чужорідного життя, пише Independent. Науковці дослідили екзопланету, відому як K2-18b, виявлену в 2015 році. Вона вдвічі більша за Землю, а також у вісім разів важча.

# data[].attributes.headline
Неземні форми життя: пошук і дослідження

# data[].attributes.subject
Неземні форми життя: пошук і дослідження

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чи можливе життя на інших планетах? На це питання однозначно відповісти не можна, але буде некоректно, якщо ми скажемо, що це питання з області фантастики. Якщо вже вести мову про фантастику, то слід згадати, що написані навіть 50 років тому фантастичні романи зараз уже сприймаються як реальність, людина побувала на Місяці, у відкритому космосі, космічні апарати вже долітають до Марса, із Венери беруться проби ґрунту, лазер використовується не тільки в науково-технічному виробництві, але й у медицині, і багато чого іншого.

Але для вчених, які займаються питаннями виникнення й еволюції життя, залишається-таки найважливішим завданням пошук життя на інших планетах. На наявність або відсутність життя на планеті істотний вплив мають атмосферні дані й деякі фізичні умови.

Але перш ніж шукати життя на планетах Сонячної системи, ученим спочатку потрібно досліджувати поверхневі шари нашої планети, враховуючи при цьому діяльність людини, щоб виразно уявляти собі, яку роль зіграли й відіграють біологічні процеси в минулому і сьогоденні Землі.

Можливо, що виявлення життя на якій-небудь із планет відкриє таємницю походження життя на Землі Труднощі в дослідженнях учених полягають ще й у тому, що залишається незрозумілим, якою мірою неземні форми можуть бути подібними до земних організмів за біохімічними основами життєвих процесів.

Так, на Марсі в цей час тільки закінчилася хімічна еволюція, що призвела до абіогенного утворення (яке колись було і на Землі) амінокислот, жирних кислот, цукрів, вуглеводів й інших необхідних для життєдіяльності речовин. Крім того, ці марсіанські речовини трохи відрізняються за біохімічним складом від земних аналогів.

У вчених не виникне сумнівів у приналежності до живих організмів невідомого об'єкта, якщо він матиме найбільш характерні ознаки всього живого, здатність реагувати на зміну зовнішніх умов, розвиватися, рости, розмножуватися, володіти спадковістю, еволюціонувати.

Але реагувати на зовнішнє подразнення може не тільки живий організм. Неживий організм може також змінювати свій фізичний і хімічний стан: кристал може рости, обмін енергією і речовиною із зовнішнім середовищем спостерігається у відкритих хімічних системах і т. ін. Тому пошуки неземного життя повинні ґрунтуватися на застосуванні сукупності різних критеріїв існування й методів виявлення живих форм.

Проведені протягом останніх років дослідження показали, що більшість характерних для життя молекул утворилася на Землі абіогенним шляхом і їхній синтез може відбуватися навіть зараз в умовах інших планет без участі живих систем. Звідси випливає, що виявлення складних органічних речовин на інших планетах не є достатньою ознакою того, що на планеті є життя (приклад: карбонові хондрити метеоритного походження, у яких міститься до 5-7% органічної речовини).

Характерною рисою земних живих систем є вміст у їхньому хімічному складі Карбону. Карбон утворює молекулярні ланцюжки, на яких побудовані всі основні біоорганічні сполуки (білки, нуклеїнові кислоти), а біологічним розчинником є вода.

Тому в основі єдино відомого нам життя лежить карбоново-органічний білково-нуклеїново-водний склад. Ніхто не почне стверджувати, що такий самий склад повинен існувати і на інших планетах, можливо, що там, наприклад, замість Карбону в кістяк органічних молекул включений Силіцій, а роль біологічного розчинника виконує Аміак. Крім того, до структурної організації живих систем входять такі основні хімічні елементи, як Сульфур, Фосфор, Гідроген, Оксиген, Нітроген і чимало інших.

Будь-яке життя нерозривно пов'язане з існуванням відкритих нерівноважних систем, властивості яких багато в чому залежать від співвідношення швидкостей процесів обміну енергією й масою з навколишнім середовищем. Головну роль у життєвих процесах відіграє сонячне світло, точніше, його ультрафіолетова область спектра. Багато організмів, що не мають прямого стосунку до сучасного фотосинтезу, одначе змінюють свою активність при освітленні.

Очевидно, існування фотосинтезу в тій або іншій формі як процесу корисної утилізації енергії у біологічних системах є важливим критерієм існування розвинутого життя, тому що інші джерела енергії мають на кілька порядків меншу потужність. Однак щоб бути точними, ми повинні зауважити, що на Землі первинними були процеси не фотосинтезу, а хемосинтезу.

Як уже було сказано вище, доказом присутності життя на планеті є ріст і розвиток живих істот. Насамперед, на планеті необхідно знайти мікроорганізми і з'ясувати спосіб їхнього розмноження. Мікроорганізми можуть знаходитися в ґрунті, воді або атмосфері, тому вченими розробляються різні способи взяття проб для аналізів. Надзвичайно делікатним і точним способом бере проби ґрунту для посіву прилад "Гулівер", де силіконові нитки, просочені живильним середовищем, розкидаються на поверхні ґрунту, заражуючи прилиплі частинки ґрунту.

Перед посівом у живильне середовище додають органічні речовини (вуглеводи, органічні кислоти тощо), що містять мічений Карбон. Мікроорганізми, що розмножуються, будуть розкладати ці речовини, а кількість радіоактивного Карбону, що виділився у вигляді вуглекислоти, визначить мініатюрний лічильник приладу. Якщо живильне середовище міститиме різні речовини з міченим Карбоном (глюкозу, білок і т. ін.), то за кількістю виділеної вуглекислоти можна приблизно скласти уявлення про фізіологію мікроорганізмів, що розмножуються.

Можливе використання й інших методів, які ґрунтуються не на розмноженні мікроорганізмів. Наприклад, деякі фарби, з'єднуючись з органічними речовинами, дають комплекси, які легко виявляються, тому що вони мають здатність до адсорбції хвиль суворо визначеної довжини. Але сьогодні ведуться розробки портативного мікроскопа, обладнаного пошуковим пристроєм, що буде здатний відшукувати в полі зору окремі клітини; електронного мікроскопа для вивчення структурних елементів мікробної клітини, не помітних в оптичний мікроскоп.

До завдань дослідників належить виявлення не тільки життя, що існує сьогодні, але також палеобіологічні дослідження. Автоматичні біолабораторії (АБЛ) повинні вміти знайти можливі сліди колишнього життя.

АБЛ цілком можливі зараз з технічного погляду. З їхньою допомогою можна розраховувати не тільки на виявлення інопланетних форм життя, але й на отримання їхніх певних характеристик.

Однією з основних умов при дослідженні космічного простору має бути дотримання планетарного карантину. При польоті від однієї планети до іншої підвищується ймовірність занесення інопланетних форм життя, що може призвести до найнесподіваніших наслідків.

Занесення й розмноження земних форм життя може раз і назавжди знищити сприятливу можливість вивчити планети в їхніх природних умовах. Занесені космічними апаратами земні мікроорганізми можуть зруйнувати життя, характерне для цієї планети, а "чужі" організми або речовини, занесені на Землю з іншої планети або з космічного простору, можуть бути небезпечними для нашої планети.

Тому в жовтні 1958 р. був організований Комітет космічних досліджень (КОСПАР), що прийняв ряд резолюцій, які визначають цілі планетарного карантину для держав, що здійснюють запуски космічних кораблів. У резолюції КОСПАР від 1964 р. була уперше визначена допустима межа забруднення космічних апаратів (10-3 - один мікроорганізм на тисячу польотів). Планетарний карантин (ПК), що висувається до космічних польотів, полягає в максимальному зниженні ймовірності забруднення планети й устаткування космічного корабля.

Експерименти, що імітують умови космосу, показали, що космічне середовище менш згубне для мікроорганізмів, ніж для інших, складніших форм життя. Так, при параметрах середовища, близьких до марсіанського (перепад температури від -60 до +26°С, атмосферний тиск 7 мм рт. ст., газовий склад: 80% вуглекислого газу і 20% азоту) деякі пустельні мікроорганізми зберігали здатність до росту при відносній вологості, рівній 3,8%. Очевидно, що для цих земних форм життя досить незначної кількості вологи. Інші дослідження, наближені до умов космічного простору, показали, що деякі мікроорганізми й ензими стійкі до дії вакууму близько 10'° мм рт. ст., треті - що мікроорганізми здатні зберігатися в умовах вакууму.

Експерименти, проведені в атмосфері Юпітера, показали, що мікроорганізми, незважаючи на високу густину атмосфери планети і на сильне нагрівання капсули, виживають.

Чимало вчених, наприклад, вважає, що на Місяці "життя" немає. Але слід враховувати, що на його поверхні дотепер протікає вулканічна діяльність із виділенням тепла, газів і водяної пари. А можливим є й те, що наш супутник уже заражений земними мікроорганізмами. На Венері однозначно виключаються земні форми життя, тому що на її поверхні немає рідкої води, до того ж на ній зафіксована занадто висока температура. Найбільш сприятливі для яких-небудь форм життя векеріанські (із властивою планеті атмосферою) хмари, що відповідають земним на рівні близько 50-55 км над землею.

Марс за всіма показниками найбільш придатний для виявлення на ньому життя. Марсіанську зиму, яка здає свої позиції "весні", цікаво спостерігати: полярні шапки відступають до полюсів і відразу ж темніють "моря". Напевно, потемніння викликане вологою, що виникла при таненні полярної шапки. Надто вже це явище схоже на прихід земної весни. Іноді "моря" ненадовго вкриваються шаром жовтого пилу, у якому, можливо, є і марсіанські організми.

Крім того, на території "морів" найбільш густо розташовані кратери, у надрах яких могло зародитися життя, а потім перейти на височини між ними. Принаймні, на знімках, отриманих з апаратів серії "Маринер", "моря" розпадаються на безліч дрібних деталей, у яких і можуть бути мікроорганізми. Залишається невідомою причина світлових спалахів на поверхні Марса, що тривають близько 5 хвилин. Яскравість спалахів еквівалентна до яскравості вибуху водневої бомби. Що викликає це явище? Для отримання відповідей необхідно досліджувати Марс не машиною, а з особистою участю людини.

Через обмежені технічні можливості сьогодні польоти автоматичних апаратів і пілотованих кораблів можуть здійснюватися тільки на Місяць, Венеру й Марс. Здавалося б, усього лише три об'єкти, але роботи з ними, у плані пошуку живих організмів на їхній поверхні, дуже багато. Великі надії вчені покладають усе-таки на Марс.

Наприклад, астроном К. Сагал не виключає наявності життя на Марсі у вигляді ізольованих оазисів. Висунуто гіпотезу, що основною причиною явищ, які спостерігаються на планеті, може бути сонячне випромінювання, що не зустрічає на Марсі перешкоди у вигляді захисного озонового шару. К. Сагал вважає, що оазиси життя на Марсі можуть бути незвичайними за зовнішнім виглядом, за поведінкою і хімічним складом, так що їх неможливо ідентифікувати як життя, базуючись на наших уявленнях про живі організми.

Пошуки неземних цивілізацій (НЦ) здійснюються різними способами. Один зі способів - радіоастрономічний, тобто з Землі у певні ділянки Всесвіту подаються радіосигнали, що несуть інформацію про землян і нашу цивілізацію, питання про характер іншої цивілізації й пропозицію встановити контакт.

Другий спосіб: автоматичні міжпланетні станції ("Піонер", "Вояжер") забезпечуються докладними відомостями про нашу цивілізацію на той випадок, якщо відбудеться зустріч з НЦ.

Труднощі полягають не тільки в тому, що занадто мало однозначно встановлених критеріїв, за якими можна визначити наявність розумного життя поза Землею, але й у тому, що навіть запевне знаючи, що на планеті є розум, ми далеко не завжди в змозі знайти його навіть із близької за космічними масштабами відстані. Наприклад, коли з американських метеорологічних супутників "Тирус" і "Німбус" проводили фотографування найбільш густозаселених ділянок земної поверхні, жодних слідів діяльності людини на них знайти не вдалося.

Для певного типу технологічних цивілізацій є один однозначний критерій: на метровому діапазоні радіохвиль потужність випромінювання планети (у тому числі Землі) порівнянна з потужністю випромінювання Сонця й у мільйони разів більша, ніж у "порожніх" планет.

Однак і цей показник буде важливим тільки на короткий час. Чим вищий розвиток технологічної цивілізації, тим менше втрат енергії вона допускає. Тому мало шансів, що коли-небудь ми знайдемо сліди неземного розуму при безпосередньому спостереженні навіть у найпотужніші телескопи.

Важливість виявлення неземних форм життя важко переоцінити, а відкриття інопланетного розуму було б найбільшим переворотом у базових науках про людину, насамперед у філософії. Але й негативний результат не менш важливий.

Виходячи з того, що Сонце є цілком рядовою зорею без яких-небудь унікальних характеристик, можна сподіватися, що й життя у Всесвіті не є артефактом. Так що зустріч із братами по розуму цілком можлива.

# data[].attributes.attachment_link.title
Неземні форми життя: пошук і дослідження. Реферат

# data[].attributes.attachment_link.description
Чи можливе життя на інших планетах? На це питання однозначно відповісти не можна, але буде некоректно, якщо ми скажемо, що це питання з області фантастики.