# data[].attributes.headline
Млинці (Євген)

# data[].attributes.subject
Млинці (Євген)

# data[].attributes.body
В Україні дуже полюбляють вареники. Ця страва з борошна та начинки вважається, нарівні з борщем, найтиповішою в українській національній кухні. Слово вареники походить від дієслова «варити». Вареник має вигляд маленького конвертика з тіста, в який загортається найрізноманітніша начинка.

Українці вважали, що вареники мають магічне значення. Їх обов'язково готували у день, коли в господарстві селянина телилася корова або ягнилася вівця. Це повинно було забезпечити тварині міцне здоров'я та плодючість.

Дівчата ворожать на варениках на Андрія, вареники як обов'язкову страву жінки несуть породіллі після пологів. Під час жнив прадавні українці їли вареники як ритуальну страву коли вирішувалася доля врожаю.

# data[].attributes.headline
Деруни (Євген)

# data[].attributes.subject
Деруни (Євген)

# data[].attributes.attachment_link.title
Black and White Minimalist Fitness Center Table Comparison Chart Graph_20241014_222509_0000

# data[].attributes.headline
Вареники з вишнями 

# data[].attributes.subject
Вареники з вишнями 

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл (Деруни з м'ясом)

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл (Деруни з м'ясом)

# data[].attributes.headline
Волкова Варвара

# data[].attributes.subject
Волкова Варвара

# data[].attributes.body
Вареники є однією з найулюбленіших страв в українській кухні, і з ними пов'язано багато традицій та звичаїв:

1. Свята та обряди: Вареники часто готують на свята, такі як Різдво, Великдень та інші родинні свята. Існує традиція готувати вареники з різними начинками, що символізують достаток і благополуччя.

2. Збиратися разом: Приготування вареників часто стає сімейним заходом, де всі члени родини беруть участь у ліпленні. Це зміцнює родинні зв’язки та створює атмосферу єдності.

3. Вареники з сюрпризом: Існує звичай додавати до вареників різні "сюрпризи" (наприклад, монетки) на свята. Той, хто знайде сюрприз, вважається щасливчиком на наступний рік.

4. Вареники на весіллі: На українських весіллях вареники можуть бути частиною святкового столу. Вважається, що їх присутність приносить молодятам удачу та добробут.

5. Начинки: Традиційно вареники готують з різними начинками — картоплею, капустою, сиром, вишнями тощо. Кожна область України має свої особливі рецепти та варіації.

6. Сезонність: У деяких регіонах існує традиція готувати вареники в певні пори року, наприклад, з ягодами влітку або з грибами восени.

Традиції підкреслюють важливість вареників у культурі та повсякденному житті українців, а також їхню роль у зміцненні родинних зв'язків і святкової атмосфери.

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл   Історія українських вареників

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл   Історія українських вареників

# data[].attributes.body
Вареники з давніх-давен вважаються українською національною стравою. Ці вироби з тіста оспівані в народних піснях, описані в казках та згадуються у віршах. В українських селах дуже часто готують вареники з картоплею та сиром як святкову страву на неділю, без вареників з квашеної капусти неможливо уявити собі Святвечір, а вареники з картоплі приносять породіллям, як першу страву.

Та мало хто знає, що насправді всіма улюблені вареники є запозиченими з турецької кухні. Саме так, ця страва має східне походження. В Туреччині ліпили пиріжки дюш-вар, вони були з прісного тіста з різними начинками, які згодом варили. Хоча, схожість з варениками можна віднайти і в італійських равіолі чи в монгольських мантах.

В Україні ця страва настільки прижилася, що стала візитною карткою. Вареники готують по всій країні, для тіста використовують не тільки пшеничне, а й гречане та житнє борошно. А різноманіття начинок для тіста перевищує цифру 30. Вареники можуть бути солоними: з бринзою та картоплею. З пшоном чи гречкою. Зі шпинатом, печінкою, м’ясом та, навіть, маком. А що вже говорити про ягідні та фруктові вареники: з вишнею, чорницею, полуницею, малиною, сливами, яблуками.

Кожен український регіон має свій рецепт начинки для вареників. На Полтавщині шкварками не посипають, а загортають їх всередину у вареник. В Харкові популярні вареники з колоченим горохом. На території західної України вареники ще називають пирогами. Старше покоління жартує, якщо маленькі, то це вареники, а якщо пироги – так розміром у пів долоні.

Вареники вже стали настільки популярною стравою, що в них загортають навіть рибу та червону ікру. А замість традиційної засмаженої цибулі та сметани, до вареників подають різні соуси.

Українці не втомлюються висловлювати любов та шану до своєї улюбленої страви. У 2006-му році в місті Черкаси відомий скульптор Іван Фізер звів перший в Україні пам’ятник варенику. А кращі кулінари України щороку отримують нагороду – нагрудний знак «Золотий вареник».

# data[].attributes.headline
Федорцов даниїл.Технологія приготування гречаною каші зі шкварками.

# data[].attributes.subject
Федорцов даниїл.Технологія приготування гречаною каші зі шкварками.

# data[].attributes.attachment_link.title
даниил - Приготування каші – копія

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл. Млинці з шоколадною начинкою.

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл. Млинці з шоколадною начинкою.

# data[].attributes.attachment_link.title
даниил - Технологічна  карта приготування вареників

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл Млинці з шоколадною начинкою

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл Млинці з шоколадною начинкою

# data[].attributes.headline
Волкова Варвара. Млинці на молоці.

# data[].attributes.subject
Волкова Варвара. Млинці на молоці.

# data[].attributes.attachment_link.title
Varvara - Технологічна  карта приготування вареників

# data[].attributes.body
Вівсяна каша з яблуками 🍎

# data[].attributes.body
1)Слово «бануш», «банош», «балмуш» походить від румунського balmuș, що, в свою чергу, запозичене з турецького bulamaç і означає «борошняна каша для дітей».
2)Банош, як і бринзу, готують виключно чоловіки. Гуцули кажуть: смачну страву може приготувати тільки закоханий.
3)Готують страву у казані на триденній сметані, а помішують її лише дерев’яною ложкою.
4)Не варто плутати гуцульський банош з козацькою мамалигою. Попри те, що основою обох страв є кукурудзяне борошно, банош готується на сметані та заправляється бринзою, а мамалигу варять на воді до загустіння і ріжуть як пиріг.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Даниліна Елла

# data[].attributes.subject
Даниліна Елла

# data[].attributes.body
Банош – це справжня перлина української кухні, а особливо – гуцульської! Це ситна, смачна та ароматна страва, яка зігріває душу і тіло.

Що таке банош?

В'язка кукурудзяна каша: Готується на основі кукурудзяної крупи, зазвичай середнього помелу.

Вершки або сметана: Надають каші кремової текстури та вершкового смаку.

Заправки: Традиційно банош заправляють шкварками, бринзою, смаженими грибами. Це додає страві ситності та пікантності.

Походження: Банош – це страва української національної кухні, поширена в Карпатському регіоні, зокрема, належить до гуцульської кухні.

Чому банош такий популярний?

Смачний: Поєднання кукурудзи, вершків та сиру створює неповторний смак.

Ситний: Ідеальна страва для ситного обіду або вечері.

Традиційний: Банош – це частина української культурної спадщини.

Варіативний: Можна експериментувати з різними заправками та доповненнями.

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл       Гречана каша зі шкварками із мікрохвильової печі

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл       Гречана каша зі шкварками із мікрохвильової печі

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл      Гуцульський банош. Кукурудзяна каша з легендою

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл      Гуцульський банош. Кукурудзяна каша з легендою

# data[].attributes.body
Хто хоч раз побував в Прикарпатті чи Закарпатті, міг спробувати традиційну місцеву страву - банош (бануш). Це варена на сметані чи вершках кукурудзяна крупа, присмачена бринзою або шкварками.

Страва настільки давня і традиційна, що навіть має легенду про своє походження. Начебто колись біля Рахова жив ґазда, який мав отару овець. Якось пішов він на базар продати бринзу та купити борошна. І зустрів там торговця, якого звали Банош. Той запропонував ґазді борошно жовтого кольору. Той купив, а вдома зварив з нього страву, яка й отримала назву від імені того торговця.

Страва не лише прижилася у гуцульській кухні, а ще й поширилася на сусідні території.

Не варто плутати гуцульський банош з козацькою мамалигою. Попри те, що основою обох страв є кукурудзяне борошно, банош готується на сметані та заправляється бринзою, а мамалигу варять на воді до загустіння і ріжуть як пиріг.

Готують страву у казані на триденній сметані, а мішають її - лише дерев'яною ложкою.

Ця страва потребує постійної присутності, інакше - утворяться грудки.

Готовий банош має бути густий. Його можна спокійно набирати виделкою.

Готовий банош викладають в тарілку, посипають зверху бринзою, покришеною руками, та додають шкварок.

Подають із зеленю.

# data[].attributes.headline
Волкова Варвара

# data[].attributes.subject
Волкова Варвара

# data[].attributes.body
ТОП-10 українських страв, які вважаються класикою національної кухні:

1. Борщ – традиційний червоний суп з буряка, капусти, картоплі та м'яса, часто подається зі сметаною та пампушками.

2. Вареники – пельменеподібні вироби з тіста, начинені картоплею, сиром, вишнями або капустою, які подаються зі сметаною.

3. Голубці – фаршировані капустяні листи, зазвичай з м'ясом і рисом, запечені в томатному соусі.

4. Сало – традиційний український делікатес, солене або копчене свиняче сало, часто подається з чорним хлібом та часником.

5. Пампушки – маленькі булочки, які часто подаються разом із борщем, можуть бути солодкими або солоними. 6. Котлета по-київськи – куряча котлета з начинкою з масла та зелені, обсмажена в панірувальних сухарях.

7. Запечена риба – часто приготована з овочами та спеціями, популярна у багатьох регіонах України.

8. Квасоля по-українськи – страва з квасолі, часто приготована з м'ясом або овочами.

9. Медівка – традиційний український медовий напій, який може бути як безалкогольним, так і алкогольним.

10. Сирники – смажені оладки з творогу, які часто подаються зі сметаною або варенням.

# data[].attributes.headline
Волкова Варвара

# data[].attributes.subject
Волкова Варвара

# data[].attributes.body
Розвиток української національної кухні має багатий і різноманітний історичний контекст. Ось кілька ключових історичних фактів:

1. Стародавні традиції: Українська кухня формувалася під впливом слов'янських, кельтських, тюркських та інших народів. Вже в часи Київської Русі (IX-XIII ст.) відомі були страви з зернових, м'яса, риби та овочів.

2. Кулінарні впливи: Під час монголо-татарського нашестя (XIII ст.) та пізніше, в період польсько-литовського панування, українська кухня зазнала впливу сусідніх культур, зокрема польської та литовської.

3. Козацька доба: У XVII-XVIII століттях, під час козацької доби, українська кухня стала більш різноманітною. З'явилися такі страви, як борщ, вареники та галушки, які стали символами української гастрономії.

4. Галузь сільського господарства: Розвиток сільського господарства в Україні в XIX ст. призвів до збільшення різноманітності продуктів і страв. Пшениця, кукурудза, картопля та інші культури стали основою харчування.

5. Національне відродження: У середині XIX століття, під час національного відродження, українська кухня почала активно популяризуватися як частина національної ідентичності. З'явилися кулінарні книги, що фіксували традиційні рецепти.

6. 20-30-ті роки XX століття: У цей період відбувається формування сучасної української кухні. Багато традиційних страв стали відомими не тільки в Україні, а й за її межами.

7. Сучасні тенденції: У XXI столітті українська кухня зазнала нових впливів завдяки глобалізації та гастрономічним трендам. Відбувається поєднання традиційних рецептів з сучасними технологіями приготування.

Ці факти свідчать про багатогранність та динамічність української кухні, яка постійно еволюціонує, зберігаючи при цьому свої корені та традиції.

# data[].attributes.headline
Євген Спиридонов 

# data[].attributes.subject
Євген Спиридонов 

# data[].attributes.body
1)Український борщ

2)Голубці

3)Банош

4) Вареники

5)Картопляні драники

6)Домашня ковбаса

7) Українське сало

8) Холодець

9)Узвар

10)Перекладанець

# data[].attributes.headline
Євген Спиридонов 

# data[].attributes.subject
Євген Спиридонов 

# data[].attributes.body
Факт №1: Особливе ставлення до тіста

Страви з борошна українці готують вже понад 5000 років. Раніше це були: просо, пшениця, ячмінь, а пізніше — жито. Оскільки тісто давно є частиною традиційних українських страв, то навколо них закріпилося багато забобонів. Наприклад, господиня не бралася замішувати тісто в поганому настрої. Мовляв, воно так не підніметься. Те ж саме стосувалося сварок поряд з тістом чи піччю. Гарний настрій у приготуванні страв був обов’язковою умовою, адже вірили, що він передається до їжі.

Факт №2: Квас — перший напій українців

Квас — це найдавніший український напій. Перша згадка про нього знайдена в документі від 989 року, а значить, пили українці холодний квас ще раніше.

Факт №3: Горілка — не традиційний алкогольний напій українців

Горілка — не перший алкоголь в українців, це більше російський традиційний напій, який згодом прижився й у нас. Який же був першим? Медовуха! Вона була відомим напоєм ще задовго до хрещення Русі.

Факт №4: Багатогранний борщ

Звична для нас страва, борщ, може здивувати людей, які готують її вперше. Адже при погляді на традиційний рецепт, можна помітити близько 20 інгредієнтів! Звісно, подекуди, продуктів менше, бо не додають квасолю, лавровий лист чи м’ясо. Але, спробуйте порахувати, скільки компонентів у вашому варіанті рецепту?

Факт №5: Не пончики, а сластьони

Ця випічка, яку ми звикли називати пончиками, а то і донатсами, насправді, називається інакше. Вона здавна відома в Україні як сластьон. Ще в “Енеїді” Котляревского, написаній наприкінці XVIII століття, є згадка про приготування страви, яку ми зараз називаємо пончиками.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
українські страви 

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.body
1. Борщ: Символ української кухні, який вже претендує на звання нематеріальної культурної спадщини ЮНЕСКО. Існує безліч варіацій борщу – червоний, зелений, холодний, грибний. Кожен регіон має свої секрети приготування.

2. Вареники: Це універсальна страва, яка може бути солодкою або солоною. Начинка вареників може бути різноманітною – від вишень до картоплі з грибами.

3. Галушки: Ці маленькі кульки з тіста можуть подаватися як гарнір або як самостійна страва. Їх готують з різними соусами, смальцем або шкварками.

4. Сало: Жодна українська трапеза не обходиться без сала. Його їдять з хлібом, часником, горілкою. Сало також використовують як інгредієнт для багатьох страв.

5. Деруни: Ці картопляні оладки – відмінна закуска або основна страва. Їх можна подавати зі сметаною, шкварками або соусами.

6. Голубці: Листя капусти, начинені м'ясом, рисом і овочами, тушковані в томатному соусі – це класика української кухні.

7. Куліш: Густа каша з кукурудзяної крупи, заправлена смальцем і цибулею, була основною стравою українських козаків.

8. Налисники: Тонкі млинці з різноманітними начинками – від сиру до м'яса. Налисники – це універсальна страва, яка підходить як для сніданку, так і для вечері.

9. Пампушки з часником: Ці пишні булочки, запечені з часником і олією, є ідеальним доповненням до борщу.

10. Коровай: Святковий хліб, який випікають на весілля, хрестини та інші важливі події. Коровай – це символ достатку, щастя і благополуччя.

# data[].attributes.headline
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.subject
Федорцов Даниїл

# data[].attributes.body
Українська кухня – це не просто сукупність смачних страв, а справжня скарбниця історії, традицій та культурних взаємин. Її формування – це довгий і цікавий процес, пов’язаний з багатьма історичними подіями.

Ключові етапи розвитку української кухні:

Київська Русь: Основою раціону були каші, хліб, овочі та м'ясо. Вживали багато грибів, ягід та дичини. Популярними напоями були мед, квас та пиво.

Середньовіччя: Збагачення раціону за рахунок нових культур, привезених з інших країн. Поширення використання спецій та прянощів.

Козаччина: Кухня козаків була простою і ситною. Основу раціону складали м'ясо, сало, крупи, овочі та риба. Популярними стравами були куліш, вареники, галушки та борщ.

XIX століття: Поширення картоплі, що суттєво змінило раціон українців. З'явилося багато нових страв з картоплі.

XX століття: Радянський період характеризувався стандартизацією продуктів харчування та обмеженим вибором. Після здобуття незалежності відбувається відродження національної кухні та інтерес до традиційних страв.

Сучасний стан української кухні:

Сьогодні українська кухня переживає період відродження. З'являються нові ресторани, які пропонують традиційні страви в сучасному виконанні. Молоді кухарі експериментують зі смаками та інгредієнтами, створюючи нові авторські страви.

# data[].attributes.headline
Борщ Лаврова Маргарита(8 клас)

# data[].attributes.subject
Борщ Лаврова Маргарита(8 клас)

# data[].attributes.headline
Деруни(Лаврова Маргарита)

# data[].attributes.subject
Деруни(Лаврова Маргарита)

# data[].attributes.headline
(Галка Галина)

# data[].attributes.subject
(Галка Галина)

# data[].attributes.body
міні проект "вареники - хваленики"

# data[].attributes.headline
Буцики(Лаврова Маргарита)

# data[].attributes.subject
Буцики(Лаврова Маргарита)

# data[].attributes.headline
Воробйов Саша

# data[].attributes.subject
Воробйов Саша

# data[].attributes.headline
воробйов саша

# data[].attributes.subject
воробйов саша

# data[].attributes.body
Вареники - це особлива пропозиція від ресторану під Києвом "Золотий дуб". Українці вважали , що вареники мають магічне значення, а наші кухарі готують їх неймовірно смачними!

Мало хто в наші дні замислюються про те, як і звідки з'явилася така страва української кухні, як усіма улюблені вареники. Дивно, але їх батьківщиною вважається Туреччина! Коли українці спробували турецьку дюш-вару, вони залишилися від неї в захваті і перейняли рецепт приготування, але змінили злегка начинку і спростили спосіб виготовлення тіста.

# data[].attributes.headline
(Лаврова Маргарита)Банош

# data[].attributes.subject
(Лаврова Маргарита)Банош

# data[].attributes.headline
Лаврова Маргарита

# data[].attributes.subject
Лаврова Маргарита

# data[].attributes.body
Слово «бануш», «банош», «балмуш» походить від румунського balmuș, що, в свою чергу, запозичене з турецького bulamaç і означає «борошняна каша для дітей».
Банош, як і бринзу, готують виключно чоловіки. Гуцули кажуть: смачну страву може приготувати тільки закоханий.
Готують страву у казані на триденній сметані, а помішують її лише дерев’яною ложкою.
Не варто плутати гуцульський банош з козацькою мамалигою. Попри те, що основою обох страв є кукурудзяне борошно, банош готується на сметані та заправляється бринзою, а мамалигу варять на воді до загустіння і ріжуть як пиріг.
З дідів-прадідів гуцули використовували банош у лікарських і косметичних цілях – споживали після пологів, при бронхіті і запаленні легень, а маслом з цієї страви змащували новонароджених та навіть робили маски для волосся і шкіри. Пастухи, коли йшли на полонину, просочували маслом з баноша свій одяг, аби він не промокав

# data[].attributes.headline
Воробйов саша

# data[].attributes.subject
Воробйов саша

# data[].attributes.body
1.борщ
2.вареники
3деруни
4.галушки
5.банош
6.сало
7.голубці
8.холодець
9.пампушки
10.вергуни

# data[].attributes.headline
Воробйов САша

# data[].attributes.subject
Воробйов САша

# data[].attributes.body
Історія української кухні налічує декілька тисячоліть. За цей час гастрономічні вподобання українців докорінно змінилися. Що ж цікавого може розповісти історія українських традиційних наїдків?

Страви з борошна почали готувати ще 5000 років тому. Предки вирощували просо, пшеницю і ячмінь. Жито з’явилося трохи пізніше – близько тисячоліття тому.

Для українців сало не лише цінний продукт, а й символ національної культури. За даними істориків, свинарство популяризували на вітчизняних просторах у ХІІ–ХІІІ століттях. За іншими записами, при виборі релігії на Русі одним з аргументів на користь християнства було те, що мусульманам приписано «свинини не їсти, вина не пити».

Слов’яни називали гречку «гречею», «гречухою», бо сіяли її грецькі монахи. До нас ця буденна для сучасних людей страва потрапила приблизно в ІІ столітті з Візантії.

# data[].attributes.headline
Осипова Христина 

# data[].attributes.subject
Осипова Христина 

# data[].attributes.body
Галушки - страва з вареного тіста у вигляді квадратиків або кульок. На відміну від вареників не мають начинки. Готують як окрему страву або варять суп з галушками.

Галушки - типова для українців страва, їх готували майже щодня, здебільшого на вечерю. Ця страва була легкою у виконанні та надзвичайно поживною. Галушки поряд із борщем є певною мірою символом української національної кухні

У Галичині більш поширені палюшки - картопляні галушки, одна з найпопулярніших галицьких страв i сьогодні. Це ті ж галушки, в які додають варену картоплю, ще можна додавати домашній сир.

# data[].attributes.headline
Топ 10 українських страв

# data[].attributes.subject
Топ 10 українських страв

# data[].attributes.body
1. Вареники
2. Млинці
3. Борщ
4. Голубці
5. Банош
6. Перекладанець
7. Пампушки
8. Котлета по-київськи
9. Галушки
10. Холодець
Берегова Катерина

# data[].attributes.headline
Берегова Катерина

# data[].attributes.subject
Берегова Катерина

# data[].attributes.body
Традиції національної української кухні мають багатовікові корені. Українська кухня дуже різноманітна, вона ввібрала в себе традиції багатьох народів. Водночас українська кулінарна школа самобутня і неповторна. У переважній більшості страви складні в приготуванні, багатокомпонентні, використовуються складні поєднання інгредієнтів і способи обробки. Мабуть, найхарактернішою стравою української національної кухні є борщ. До речі, тільки в українській кухні борщ має понад сто варіацій.

-Найулюбленішою українською стравою співгромадяни назвали саме борщ, згідно з опитуванням, проведеним у 2013 році. У список також увійшли вареники (18%), шашлик (10%), холодець (7%), котлети (6%) і відбивні (5%).

-Основними приправами української кухні раніше вважали аніс, м’яту, перець, хрін, кмин, кріп. Їх щедро додавали у випічку та в перші страви.

-Слов’яни називали гречку «гречею», «гречухою», бо сіяли її грецькі монахи. До нас ця буденна для сучасних людей страва потрапила приблизно в ІІ столітті з Візантії.

# data[].attributes.headline
Галка Галина.

# data[].attributes.subject
Галка Галина.

# data[].attributes.body
Історія української кухні налічує декілька тисячоліть. За цей час гастрономічні вподобання українців докорінно змінилися. Що ж цікавого може розповісти історія українських традиційних наїдків?

Страви з борошна почали готувати ще 5000 років тому. Предки вирощували просо, пшеницю і ячмінь. Жито з’явилося трохи пізніше – близько тисячоліття тому.

Квас вважають найстародавнішим українським напоєм. Першу згадку про нього знайдено в документі, датованому 989 роком.
Горілка з’явилася тільки в XIV столітті, тоді як медовуха була відома ще в дохристиянські часи.
Пиво, як і в інших європейських країнах, у нас першими почали варити монахи! Його вживали навіть у період постів.
Наш куліш визнали відмінним засобом для профілактики онкологічних захворювань.
Картопля з’явилася в Україні лише 300 років тому. А цибулю, часник, капусту, ріпу й огірки наші предки їли ще 2500 років тому.
Згідно зі списком, складеним туристами з усього світу, українська кухня входить у десятку найбільш смачних, розмістившись між японськими і китайськими кулінарними традиціями.
Хоч як дивно, але найбільшу славу українській кухні принесли не борщ, вареники та пампушки із салом, а котлети по-київськи! За звання батьківщини цієї страви борються Україна, Німеччина, Франція, Росія та навіть США!

# data[].attributes.headline
Мій топ 10 українських страв.

# data[].attributes.subject
Мій топ 10 українських страв.

# data[].attributes.body
1. Борщ
2. Вареники
3. Котлета по-київськи
4. Холодець
5. Полядвиця
6. Деруни
7. Банош
8. Мазурки
9. Вергуни
10. Картопляники
Галка Галина.

# data[].attributes.headline
Топ-10 українських страв 

# data[].attributes.subject
Топ-10 українських страв 

# data[].attributes.body
1.Борщ
2.Вареники
3.Деруни
4.Банош
5.Гречаники
6.Галушки
7.Балабушки
8.Завиваники
9.Вергуни
10.Зрази
Лаврова Маргарита

# data[].attributes.headline
Лаврова Маргарита.

# data[].attributes.subject
Лаврова Маргарита.

# data[].attributes.body
Українська кухня з давніх часів відзначалась великою різноманітністю страв і їх високими смаковими й поживними якостями. Використання для страв різноманітної тваринної і рослинної сировини і раціональні способи приготування їх роблять ці страви поживними, смачними, соковитими і ароматними.

Велика кількість страв (крученики, завиванці, фарширована птиця й овочі, шпиговане салом і часником м'ясо і т. д.) приготовляється у фаршированому або шпигованому вигляді. Ці страви апетитні і відзначаються високою поживністю. Дуже багато продуктів для других страв проходить складну обробку — спочатку їх обсмажують або варять, а потім тушкують або запікають. Це зберігає їх аромат і надає їм соковитості.
Українська кухня створювалась протягом багатьох віків, тому вона в певній мірі відбиває не тільки історичний розвиток українського на¬роду, його звичаї і смаки, а й соціальні умови, природні та кліматичні особливості, в яких перебував український народ в процесі свого історичного розвитку.

# data[].attributes.headline
Моторя Ян. Пам'ятник гарбузу.

# data[].attributes.subject
Моторя Ян. Пам'ятник гарбузу.

# data[].attributes.body
Село Маломиколаївка одне з двох сіл Дніпропетровщини, які вийшли у фінал конкурсу «Неймовірні села України 2020». Щоб залучати і дивувати вибагливих гостей і туристів, Маломиколаївка прагне налагодити виробництво цукатів з овочів, фруктів і особливо з гарбуза. Не дивно, що в селі з'явився пам'ятник пану і пані гарбуза. «Головна «фішка» села Маломиколаївка – гарбуз. Кабаки вирощують ледве не в кожному домогосподарстві. Гарбуз завершає урожайний рік, є старшим серед овочів на городі, а ще з давніх-давен в Україні він є символом сімейного благополуччя, достатку та гармонії. Тож у Маломиколаївці започаткували сільський міні-фестиваль "Герцевський Гарбуз#FEST". Фестиваль через карантинні заходи цього року не відбувся. Проте в селі з'явився пам'ятник пану та пані Гарбузам! Та гарний бізнес-проєкт, який увійшов до топ-5 сіл-фіналістів, тепер маломиколіївці захищатимуть власний бізнес-план перед членами експертної ради конкурсу.

# data[].attributes.headline
Буромський Юрій. Пам’ятник картоплі. 

# data[].attributes.subject
Буромський Юрій. Пам’ятник картоплі. 

# data[].attributes.body
Скульптуру «Пані Картопелька» відкрили 19 вересня 2021 року в Овручі Житомирської області на честь 1075-ї річниці з дня заснування міста. Міський голова Іван Коруд розповів, що скульптура обійшлася в десять тисяч гривень. Місцева влада дуже пишається нею: вважають «художнім шедевром» і символом Овручу. Її автор Юрій Кравчук працює викладачем у дитячій художній школі.
Коли паркову скульптуру «Пані Картопелька» вже почали зводити, її зіпсували вандали. Що саме ті зробили зі скульптурою — місцева влада не уточнювала, але пригрозила покаранням і пообіцяла посилити охорону в нічний час. У день відкриття памʼятника також провели щорічний фестиваль «Поліська пані Картопелька», який популяризує традиції, рецепти та регіональні особливості страв із картоплі. Гостей розважали конкурсом на найдовше картопляне лушпиння, карнавалом і масовим виконанням народного танцю «Картопля».

# data[].attributes.headline
Куцев Максим. Пам'ятник кавуну.

# data[].attributes.subject
Куцев Максим. Пам'ятник кавуну.

# data[].attributes.body
Якщо кавун, то тільки херсонський. Цей край відомий своїми солодкими кавунами на всю Україну. Не дивно, що пам'ятник цьому плоду знаходиться саме в Херсонській області. А якщо бути точніше, тут їх цілих два. Бетонно-металевий кавун, висотою понад два метри, можна зустріти на трасі Дніпропетровськ – Херсон, в Нововоронцовському районі. Пам'ятник встановлено в декількох метрах від дороги, тому помітити його легко.

# data[].attributes.headline
Лесь Ангеліна. Пам'ятник деруну.

# data[].attributes.subject
Лесь Ангеліна. Пам'ятник деруну.

# data[].attributes.body
Ще один гранітний символ їжі можна знайти в місті Коростень Житомирської області. Кожну другу суботу вересня тут проводять Міжнародний фестиваль дерунів. Це такі оладки з тертої картоплі, особливо популярні на території Полісся. Пам'ятник у вигляді горщика з дерунами встановлений в центрі міста, на вході в Островський парк.

# data[].attributes.headline
Неумивана Софія. Пам'ятник морозиву.

# data[].attributes.subject
Неумивана Софія. Пам'ятник морозиву.

# data[].attributes.body
Пам'ятник морозиву в Житомирі з'явився невипадково. У цьому місті знаходиться найбільший в Україні виробник морозива – компанія «Рудь». Завдяки цьому Житомир неофіційно називають столицею холодного десерту. Скульптурну композицію «Пам'ятник морозиву» встановили у 2013 році, тоді ж її зареєстрували в Книзі рекордів України.

# data[].attributes.headline
Джебженяк Єгор. Пам’ятник варенику.

# data[].attributes.subject
Джебженяк Єгор. Пам’ятник варенику.

# data[].attributes.body
Перший в Україні пам’ятник варенику з’явився у Черкасах в 2006 році, наразі його вже, на жаль, демонтували. Скульптура зображувала козака Мамая, який їсть вареники. За його спиною розмістили величезний вареник у вигляді півмісяця. Автором пам’ятника однієї з найвідоміших українських страв виступив заслужений художник України Іван Фізер. Висота керамічного пам’ятника становила 2,5 метри.

# data[].attributes.headline
Втулкіна Надія.Пам’ятник галушці. 

# data[].attributes.subject
Втулкіна Надія.Пам’ятник галушці. 

# data[].attributes.body
Пам’ятник національній українській страві можна побачити у Полтаві на Соборній площі. Стоїть він з 1 квітня 2006 року. Появу “смачного” монумента приурочили до дня народження відомого українського письменника Миколи Гоголя. Відтоді у Полтаві кожного року проводиться Свято галушки, де скуштувати улюблену страву можна у фольклорній атмосфері. Пам‘ятник “Українській галушці” символізує сімейний добробут і благополуччя. Створили його народний художник України Анатолій Чернощеков і скульптор Микола Цись.

# data[].attributes.headline
Буромський Юрій

# data[].attributes.body
Буромський Юрій

# data[].attributes.attachment_link.title
буромський 1

# data[].attributes.headline
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.subject
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.headline
Деруни, Джебженяк Єгор 

# data[].attributes.subject
Деруни, Джебженяк Єгор 

# data[].attributes.headline
Лесь Ангеліна 

# data[].attributes.subject
Лесь Ангеліна 

# data[].attributes.headline
Вареники: їх унікальність та особливості (Аксьонова Еліна)

# data[].attributes.subject
Вареники: їх унікальність та особливості (Аксьонова Еліна)

# data[].attributes.body
Вареники — одна з найпоширеніших страв з вареного тіста з начинкою. Остання могла бути пісною чи скоромною — залежно від християнського календаря. Як начинку використовували сир, смажену капусту, варену товчену картоплю, мак, калину, вишні та інші ягоди, яблука, варені й товчені сухофрукти (сушину), варену квасолю, горохове пюре, пшоняну чи гречану кашу й навіть борошно. Борошняна начинка була типовою для Полтавщини та Південної Чернігівщини. Для цього підсмажували сало, доки воно не перетворювалось на суху жовту шкварку, і у киплячий смалець, розмішуючи, додавали борошно.

До вареників із сиром, фруктами чи ягодами додавали сметану або ряжанку. Запивали їх холодним свіжим або кислим молоком. У повсякденному меню українського селянина вареники зустрічалися нечасто, вони були окрасою недільного й святкового столу. Вареники входили також до складу урочистих трапез (весілля, хрестини, поминки, гостини, храмові свята), їх варили на толоку й обжинки. Вареники були обов'язковою стравою, котру несли молодій дівчата-дружки на другий день весілля, а жінки — породіллі. При цьому примовляли: Щоб повна була завжди, як вареник. У цих випадках вареники символізували продовження роду.
Вареники готують із борошна (пшеничного, житнього, гречаного, ячмінного) або борошняної суміші. Розводять борошно сирим або сквашеним молоком, кефіром, сироваткою з яйцем. Під час посту й нині дотримуються звичаю розводити тісто гарячою кип’яченою водою й дають йому постояти 40 хвилин – для визрівання. Якщо необхідно зберегти тісто для вареників довший час, борошно розводять холодною водою, щоб зберігалася волога і воно не висихало.
Секрет приготування полягає в тому, щоб тісто було еластичним, добре утримувало начинку й не розірвалося під час подальшого приготування. Добре вимісивши тісто, господині починають «ліпити» вареники. Спершу тісто тонко розкатують, вирізають кружальця. Або роблять із тіста качалку завтовшки 2-3 см. Ріжуть її на дрібні шматки. Кожен шматок обвалюють у борошні, тонко його розкачують і начиняють.
Поклавши всередину начинку, краї міцно притискають і загортають на один бік у вигляді гребінців, косичок, фігурних  фалдочок.  Такі вареники за формою нагадують півмісяць. Дослідники української старовини вважають, що в давнину під час язичницьких культів їх приносили у жертву лунарним божествам.
На Бойківщині – західному регіоні Карпат – розкатане тісто ріжуть на квадрати, які згинають по діагоналі. Такі трикутні вареники мають бути не більшими від фаланги вказівного пальця куховарки й називаються «вушками». У північно-східних і центральних регіонах України, навпаки, полюбляють великі вареники – завбільшки з долоню господині. Як правило, їх готують не з прісного, а з дріжджового тіста. Тоді вареники виходять пухкими, м’якими, добре утримують ягідні начинки, не розлазяться й не пропускають фруктовий сік.
На Чернігівщині та Слобожанщині вареники «ліплять» у вигляді невеличких пиріжків. Така форма породила назву «пироги варені» й скорочений її варіант – «вареники», що і стало загальновживаним найменуванням для улюбленої страви українців.
Підготовлений  виріб традиційно вкидають до крутого окропу. Коли в киплячій воді вареники спливають догори – слідкують, аби вони прокипіли ще 5-7 хвилин, і виймають їх. Надзвичайно м’якими виходять вареники, приготовлені на пару. Залежно від начинки, вареники відразу ж поливають сметаною, ряжанкою, медом, розігрітим вершковим маслом, розтопленим салом, засмажкою з олії та цибулі або овочево-фруктовою поливою (соусом). Роблять це для того, щоб вареники між собою не зліплювалися. Вареники готують також на м’ясному або овочевому бульйоні. Мешканці Бойківщини під час Великого посту кидають «вушка» з грибами у киплячий борщ.
Українські вареники славляться надзвичайним розмаїттям начинок.  Найпопулярнішою є начинка зі свіжого сиру. Такі вареники традиційно готують в останній тиждень перед Великим постом – на Масницю. Вживають їх із вершковим маслом і сметаною.

# data[].attributes.headline
Банош ( Лесь Ангеліна )

# data[].attributes.subject
Банош ( Лесь Ангеліна )

# data[].attributes.attachment_caption
Лесь Ангеліна 

# data[].attributes.headline
Втулкіна Надя  

# data[].attributes.subject
Втулкіна Надя  

# data[].attributes.body
З варениками пов'язані багато народних звичаїв і традицій: їх ототожнювали з Місяцем і використовували як жертовну їжу; процес замішування тіста символізував зародження світу, а начинка – продовження роду; їх приносили породілі, їли під час жнив та коли народжувала корова, щоб теля було здоровим.

# data[].attributes.headline
Джебженяк Єгор 

# data[].attributes.body
Джебженяк Єгор "Вареники -хваленики"

# data[].attributes.headline
(Втулкина Надя)

# data[].attributes.subject
(Втулкина Надя)

# data[].attributes.body
Міні- проект "вареники хваленики"

# data[].attributes.headline
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.subject
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.body
Презентація міні-проєкту "Вареники"

# data[].attributes.headline
Тривалий час зберіглася традиція "суботніх вареників", які готували щотижня під вечір, саме в суботу. Вареники не тільки варили, а й запікали у сметані ("печені вареники"). Ці "суботні вареники" мали право їсти в неділю ті, хто відбув службу Божу в церкві. Це, свого роду, винагорода за приділений Богу час.Готували вареники і тоді, коли народжувалася худоба, яка мала бути такою товстою як вареник. Уродини, поминки, весілля та календарні свята – здебільшого зимового циклу – обов’язково містили серед обрядових страв вареники. Тобто, вареники не були щоденною їжею, а були символом набутого чи пройденого життєвого періоду чи циклу.Протягом року вареники готували на такі свята як: Сорок святих (22 березня), де ліпили сорок вареників; на Колодія (Масницю), де вареники із сиром були головною стравою і їх їли протягом усього свята; на Сиропуст, на Святвечір, де з-поміж дванадцяти страв обов’язково готували вареники; на св. Андрія (13 грудня), з метою ворожіння; на Щедрий вечір, де щедрувальникам за привітання "платили" паляницями, ковбасами, пампушками та варениками; на Русальний тиждень, на Трійцю, де обрядовими вважалися пироги (вареники), а також коржі та яєчня.Вважалося також, що процес замішування тіста, був символом процесу творення всесвіту, його структури, де саме жінка цей всесвіт творила, як мати та прародителька, символ продовження людського роду. Під час жнив прадавні українці їли вареники як ритуальну страву.(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.subject
Тривалий час зберіглася традиція "суботніх вареників", які готували щотижня під вечір, саме в суботу. Вареники не тільки варили, а й запікали у сметані ("печені вареники"). Ці "суботні вареники" мали право їсти в неділю ті, хто відбув службу Божу в церкві. Це, свого роду, винагорода за приділений Богу час.Готували вареники і тоді, коли народжувалася худоба, яка мала бути такою товстою як вареник. Уродини, поминки, весілля та календарні свята – здебільшого зимового циклу – обов’язково містили серед обрядових страв вареники. Тобто, вареники не були щоденною їжею, а були символом набутого чи пройденого життєвого періоду чи циклу.Протягом року вареники готували на такі свята як: Сорок святих (22 березня), де ліпили сорок вареників; на Колодія (Масницю), де вареники із сиром були головною стравою і їх їли протягом усього свята; на Сиропуст, на Святвечір, де з-поміж дванадцяти страв обов’язково готували вареники; на св. Андрія (13 грудня), з метою ворожіння; на Щедрий вечір, де щедрувальникам за привітання "платили" паляницями, ковбасами, пампушками та варениками; на Русальний тиждень, на Трійцю, де обрядовими вважалися пироги (вареники), а також коржі та яєчня.Вважалося також, що процес замішування тіста, був символом процесу творення всесвіту, його структури, де саме жінка цей всесвіт творила, як мати та прародителька, символ продовження людського роду. Під час жнив прадавні українці їли вареники як ритуальну страву.(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.headline
Приготування гречаної каші, Аксьонова Еліна

# data[].attributes.subject
Приготування гречаної каші, Аксьонова Еліна

# data[].attributes.body
https://docs.google.com/document/d/1cPiVapaf2XddhVw1iP0IVksHwFfsSPJldED7H_Z4G1E/edit?usp=drivesdk

# data[].attributes.headline
(Неумивана Софія)

# data[].attributes.subject
(Неумивана Софія)

# data[].attributes.body
З варениками пов'язані багато народних звичаїв і традицій: їх ототожнювали з Місяцем і використовували як жертовну їжу; процес замішування тіста символізував зародження світу, а начинка – продовження роду; їх приносили породілі, їли під час жнив та коли народжувала корова, щоб теля було здоровим.

# data[].attributes.headline
(Втулкина Надя)

# data[].attributes.subject
(Втулкина Надя)

# data[].attributes.body
Ба́нуш (ба́нош, токан, чир) — украинское гуцульское традиционное блюдо, крутая каша из кукурузной муки, сваренная на сливках или сметане (реже на молоке). По традиции, готовится исключительно мужчинами на открытом огне. Является вариантом мамалыги.

# data[].attributes.headline
Банош(Втулкина Надя)

# data[].attributes.subject
Банош(Втулкина Надя)

# data[].attributes.headline
Банош(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.subject
Банош(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.headline
Банош-рецепт і особливості приготування (Аксонова Еліна)

# data[].attributes.subject
Банош-рецепт і особливості приготування (Аксонова Еліна)

# data[].attributes.body
Банош— один з найпопулярніших представників гуцульської кухні. Володіючи специфічним смаком, страву, тим не менш, можливо зустріти навіть у самому маленькому ресторані Закарпаття. Цікаво, що згідно гуцульським традиціям, всі страви, пов’язані з вівцями, готують тільки чоловіки.

Банош готують виключно на відкритому вогні. Секрет страви полягає в його приготуванні і інгредієнтах. В домашніх умовах гуцули готують банош на трьохденних вершках або сметані, а зберігають його в сараї. Перемішують цю кашу виключно дерев’яною ложкою і тільки в одну сторону.

Ця каша готується дуже просто. Замість борошна можна використовувати дуже дрібну кукурудзяну крупу, а якщо нема сметани з овечого молока, до приготування підійдуть вершки. Розведіть сметану в невеликій кількості теплої води і вилийте суміш в чавунний казанок.

Треба почекати, поки сметана закипить, а потім додати в неї борошно і ретельно перемішувати, поки суміш не стане густою. Далі зробити робити вогонь поменше і починати розтирати суміш, поки краплі олії не виступлять на поверхню. Коли каша буде готова, вона легко буде відставати від стінок казанка.

Можна приготуйтувати заправку до баноша. Вона може бути різна, наприклад, ви можете додати до баноша гриби, сир чи овочі. Не перемішуючи, на тарілку викладається банош, зверху нього бринза, потім шкварки, а останнім шаром — гриби.

# data[].attributes.headline
ТЕХНОЛОГІЯ ПРИГОТУВАННЯ БАНОША.

# data[].attributes.subject
ТЕХНОЛОГІЯ ПРИГОТУВАННЯ БАНОША.

# data[].attributes.attachment_link.title
Банош зі шкварками (Банош со шкварками)

# data[].attributes.headline
Історія баношу(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.subject
Історія баношу(Джебженяк Єгор)

# data[].attributes.body
За легендою біля Рахова, що на Гуцульщині, жив собі ґазда, мав отару овець. Він і родина його харчувались овечим молоком, сиром, бринзою та всім тим, що родило на городі і в саду. Пшениця в тих краях не росла, тому ґазда часто ходив на базар, щоб продати бринзу та інші сири і купити борошно. Одного разу торговець на ймення Банош запропонував ґазді борошно жовтого кольору. Той погодився і придбав півкілограма дивного борошна на пробу.
Повернувся додому, на вихідні в дворі розпалив ватру, поставив казан і почав думати, що ж його приготувати з того жовтого борошна. Вирішив варити на сметані, щоб вона хоч трішки зафарбувала страву у білий колір. Налив сметану у казан, почекав, поки вона закипіла, і почав підсипати жовте борошно, помалу помішуючи страву на маленькому вогні. Через деякий час зняв казан з вогню і поніс до хати. Насипав страву в миски та покликав жінку. Та спробувала і запитала, з чого страва приготовлена. Чоловік і розповів, що купив жовте борошно у торговця Баноша.
На Рахівщині розповідають й іншу версію появи знаменитої страви. За нею вона була приготовлена тоді, коли в бідної родини з усіх харчів залишилась тільки сметана та трішки кукурудзяного борошна. Ґаздиня приготувала страву і припрошувала свого чоловіка, якого звали Банош: їж, Банош, їж, Банош.
Як би там не було, страва швидко прижилась в гуцульській кухні, а потім поширилась і на сусідні території.

# data[].attributes.headline
Банош, або бануш — традиційна страва гуцульської кухні. Це в’язка кукурудзяна каша, зварена на вершках чи сметані, заправлена бринзою, шкварками чи білими грибами. Вважається візитівкою Закарпаття, адже тут банош подають чи не в кожному закладі харчування. І, звісно ж, готують у кожній родині.Хоча банош є дуже простою стравою, у її приготуванні є багато важливих дрібниць. Наприклад, за традицією цю страву має готувати чоловік. Пояснюється це так: у приготуванні використовувалася овеча бринза, а всі страви, пов’язані з вівцями, готують тільки чоловіки. Ще одна особливість — посуд для баноша. Вважається, що справжній банош можна приготувати тільки у чавунному казані на відкритому вогні, а помішувати кашу можна тільки дерев’яною ложкою. 

# data[].attributes.subject
Банош, або бануш — традиційна страва гуцульської кухні. Це в’язка кукурудзяна каша, зварена на вершках чи сметані, заправлена бринзою, шкварками чи білими грибами. Вважається візитівкою Закарпаття, адже тут банош подають чи не в кожному закладі харчування. І, звісно ж, готують у кожній родині.Хоча банош є дуже простою стравою, у її приготуванні є багато важливих дрібниць. Наприклад, за традицією цю страву має готувати чоловік. Пояснюється це так: у приготуванні використовувалася овеча бринза, а всі страви, пов’язані з вівцями, готують тільки чоловіки. Ще одна особливість — посуд для баноша. Вважається, що справжній банош можна приготувати тільки у чавунному казані на відкритому вогні, а помішувати кашу можна тільки дерев’яною ложкою. 

# data[].attributes.body
Неумивана Софія.

# data[].attributes.headline
Мій Топ 10 українськ

# data[].attributes.body
Мій Топ 10 українських
страв
1.Борщ
2.Вареники
3.Галушки
4.Банош
5.Холодець
6.Налисники(млинці)
7.Голубці
8.Деруни
9.Котлета по-донбаськи та котлета по-київськи
10.Галицький пляцок (десерт)
Джебженяк Єгор

# data[].attributes.headline
Кулінарні традиції У

# data[].attributes.body
Кулінарні традиції України склалися пізно, остаточно тільки ближче до XIX століття. Пояснюється це тим, що формування української держави було дуже складним і тривалим. А до тих пір вона мала багато спільного з білоруською та польською кухнями. Українська кухня і її традиції були створені на основі вже сформованих елементів кулінарної культури з різних частин України. Елементи ці були дуже різноманітні внаслідок відмінності природних умов і сусідства інших народів (білоруси, татари, росіяни, угорці, німці, турки, молдавани), але, незважаючи на це виявилася односторонньою за вибором національної харчової сировини і стала дуже цілісною кухонною культурою.

В українську кухню не ввійшли традиції древньої Русі, так як, після монголо-татарської навали зв’язок з нею був втрачений. А ось у німецької, угорської, татарської і турецької кухні, українська, перейняла безліч технологічних прийомів. Обсмажування продуктів в гарячому маслі властиво для тюркських народів, в Україні це називається смаження.

Українська кухня, як кухня з багатою історією — регіональна. Наприклад, західно-українська кухня має ряд відмінностей від східноукраїнської. Національний суп — борщ, практично в кожній області його готують за особливим рецептом.
Джебженяк Єгор.

# data[].attributes.headline
Топ-10 українських страв 

# data[].attributes.subject
Топ-10 українських страв 

# data[].attributes.body
1. Вареники
2. Банош
3. Деруни
4. Галушки
5. Холодець
6. Борщ
7. Котлети по-київськи
8. Вергуни
9. Сало
10. Голубці
Лесь Ангеліна

# data[].attributes.headline
Лесь Ангеліна 

# data[].attributes.subject
Лесь Ангеліна 

# data[].attributes.body
Історія української кухні налічує декілька тисячоліть. За цей час гастрономічні вподобання українців докорінно змінилися. Що ж цікавого може розповісти історія українських традиційних наїдків?

Страви з борошна почали готувати ще 5000 років тому. Предки вирощували просо, пшеницю і ячмінь. Жито з’явилося трохи пізніше – близько тисячоліття тому.

Для українців сало не лише цінний продукт, а й символ національної культури. За даними істориків, свинарство популяризували на вітчизняних просторах у ХІІ–ХІІІ століттях. За іншими записами, при виборі релігії на Русі одним з аргументів на користь християнства було те, що мусульманам приписано «свинини не їсти, вина не пити».

Слов’яни називали гречку «гречею», «гречухою», бо сіяли її грецькі монахи. До нас ця буденна для сучасних людей страва потрапила приблизно в ІІ столітті з Візантії.

Традиційні соняшники з’явилися на території України тільки в XVIII столітті.

Квас вважають найстародавнішим українським напоєм. Першу згадку про нього знайдено в документі, датованому 989 роком.

Горілка з’явилася тільки в XIV столітті, тоді як медовуха була відома ще в дохристиянські часи.

Пиво, як і в інших європейських країнах, у нас першими почали варити монахи! Його вживали навіть у період постів.

Наш куліш визнали відмінним засобом для профілактики онкологічних захворювань.

Картопля з’явилася в Україні лише 300 років тому. А цибулю, часник, капусту, ріпу й огірки наші предки їли ще 2500 років тому.

Згідно зі списком, складеним туристами з усього світу, українська кухня входить у десятку найбільш смачних, розмістившись між японськими і китайськими кулінарними традиціями.

Хоч як дивно, але найбільшу славу українській кухні принесли не борщ, вареники та пампушки із салом, а котлети по-київськи! За звання батьківщини цієї страви борються Україна, Німеччина, Франція, Росія та навіть США!

# data[].attributes.headline
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.subject
Аксьонова Еліна

# data[].attributes.body
Мій топ-10 українських страв:
1.Банош
2.Вареники
3.Котлета по-київськи
4.Млинці
5.Сало
6.Квас
7.Деруни
8.Окрошка
9.Київський торт
10.Полядвиця
Ці страви я вважаю найкращими у народній кухні через свою пишність, святковість і звичайно, надзвичайний смак.У кожної зі страв є свої особливості, і у кожній із них є неповторний і прекрасний смак української кухнi.

# data[].attributes.headline
Аксьонова Еліна 

# data[].attributes.subject
Аксьонова Еліна 

# data[].attributes.body
Українська кухня створювалась протягом багатьох віків, тому вона в певній мірі відбиває не тільки історичний розвиток українського народу, його звичаї і смаки, а й соціальні умови, природні та кліматичні особливості, в яких перебував український народ в процесі свого історичного розвитку. Вітчизняна  кухня бере свій початок від простих у приготуванні сільських стравах, основою яких є злаки та різні овочі, наприклад,  картопля, капуста, гриби, буряк, квасоля. Через це й до сьогодні кухня українців багата великим розмаїттям овочевих страв, таких як борщ, голубці, квашена капуста, солоні огірки, гарбузова каша. Для приготування їжі використовували тваринний жир, різні олії, оцет і горіхи. Через відсутність цукру немалу роль у харчуванні відігравав мед. Із фруктів і ягід споживали яблука, вишні, сливи, смородину, брусницю, малину, журавлину та ін. У великій кількості наші предки вживали одержувані способом бродіння напої — мед різних сортів, пиво, квас і виноградне вино.Вирощування гарбузів розширює асортимент страв. Населення починає варити гарбузові каші, приготовляти гарбуз тушкований, гарбуз із сметаною тощо. У цей же період вводяться в харчування також страви із стручкового перцю, квасолі, спаржі і селери. Поряд з солодким перцем вирощують і гіркий перець, його використовують як приправу до різних страв. Завдяки географічним відкриттям 16—18 ст. в у 18 ст. з’являються нові види городних рослин, які сприяють значному розширенню страв української кухні. У 18 ст. на Україні дуже поширюються посіви картоплі, яку починають широко використовувати для приготування перших і других страв та для гарнірів до м'ясних і рибних страв. Майже всі перші страви — борщі, юшки та інші приготовляються з цього часу з картоплею. Широко починає використовуватись картопля для приготування других страв і в поєднанні з іншими продуктами — з м'ясом, салом, морквою, квасолею, грибами, яблуками, маком, хроном, сиром тощо. Картоплю споживають у вареному, смаженому і печеному вигляді. Крім того, в цей період з неї виготовляють крохмаль і патоку. Поява нових культур сільського господарства в 20ст. України створювала сприятливі умови для дальшого розвитку української кухні, яка стає дедалі різноманітнішою і відзначається своїми смаковими особливостями.На базі розвитку важкої індустрії за роки радянської влади значно розширилась харчова промисловість України; створені нові сфери харчової промисловості (молочна, м'ясна, маргаринова, птахообробна, консервна та ін.). З'явились нові типи великих механізованих харчових промислових підприємств та заводів: м'ясокомбінати, молочні комбінати, хлібозаводи-автомати, гігантські консервні заводи та ін.І до сьогодні українська кухня вражає своєю колоритністю й дуже швидким розвитком і довершенням, через що не тільки українці, а й люди з усього світу шанують і вважають українську кухню найсмачнішою.

# data[].attributes.headline
Втулкина Надя

# data[].attributes.subject
Втулкина Надя

# data[].attributes.body
Вареники Їх оспівують у своїх творах культові українські письменники, подають у дорогих ресторанах і на звичайних кухнях. ...

Банош Ця колоритна страва перенесе вас на західну Україну, де б ви її не куштували. ...

Деруни ...

Галушки ...

Холодець ...

Домашні ковбаски ...

Борщ ...

Котлети по-київськи

# data[].attributes.headline
Втулкина Надя

# data[].attributes.subject
Втулкина Надя

# data[].attributes.body
Українська народна кухня належить до сукупності європейської системи харчування, водночас почасти містить й складові кухонь азійських народів.
Українські страви відомі своїм різноманіттям і високими смаковими якостями. Українська кухня нараховує сотні рецептів: борщі й пампушки, паляниці й галушки, грибна юшка, грибний соус, бануш, вареники й ковбаси, печені та напої з фруктів і меду, відомі далеко за межами України. Кулінарний туризм посідає перше місце серед цілей, заради яких Україну відвідують іноземні туристи.
Багато особливостей української кухні обумовлені способом життя народу, переважна більшість якого заробляла на прожиток важкою хліборобською працею. Щоби виконувати таку виснажливу роботу, людям була потрібна ситна, калорійна їжа. Тому для української кухні властиві страви, що багаті і на білки, і на жири, і на вуглеводи.
Кожному з етнографічних регіонів України властиві свої особливості кухні, зумовлені історичними особливостями та звичаями, а деякі страви української кухні, наприклад борщі й вареники, увійшли до меню міжнародної кухні.
Борщ, вареники, куліш — не тільки смачні та поживні страви, а й яскравий кулінарний бренд України, який має свою глибоку і захопливу історію. Деякі українські страви мають багатовікове минуле, як-от, український борщ.
Страви української кухні, особливо з картоплі, мають багато спільного також і зі стравами білоруської кухні. Українській кухні — більше, ніж російській чи білоруській — притаманні овочеві страви. Чимало українських страв за назвами й складом мають багато спільного зі стравами західних слов'ян.