# data[].attributes.headline
Яковенко Софія 

# data[].attributes.subject
Яковенко Софія 

# data[].attributes.body
В'ячеслав В'ячеславович Жила (нар. 4 квітня 1986 року у м. Чернігів, Україна) — 2017-2021 директор-художній керівник театру «Актор», 2021 директор-художній керівник Київський академічний театр юного глядача на Липках, театральний продюсер.

# data[].attributes.headline
мотрончик Тетяна

# data[].attributes.subject
мотрончик Тетяна

# data[].attributes.body
В Англії Різдво – справжнє сімейне свято. Цього дня всі збираються в батьківському домі, дарують один одному подарунки і переглядають сімейні фотографії. Традиційною стравою є індичка під соусом з аґрусу і пудинг. А п’ють в цей день виключно чай або бренді.

Окрасою англійського різдвяного столу є святковий пиріг. За старовинним звичаєм, його начиняють різними предметами, що пророкують долю на найближчий рік тому, в чиєму шматку виявиться цей предмет. Англійці

# data[].attributes.headline
Мотрончик Т.

# data[].attributes.subject
Мотрончик Т.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Центральна бібліотека Слобідського району м.Харкова

# data[].attributes.attachment_link.title
РІЗДВЯНІ ТРАДИЦІЇ В РІЗНИХ КРАЇНАХ СВІТУ

# data[].attributes.headline
Гартман Міша 🔥

# data[].attributes.subject
Гартман Міша 🔥

# data[].attributes.headline
На загальнонаціональному рівні у Великій Британії існує вісім святкових днів у році, це ті дні в які британцям не потрібно іти на роботу. Це: Різдво, День подарунків, Новий Рік, Велика п'ятниця, Великодній понеділок, Травневий день

# data[].attributes.subject
На загальнонаціональному рівні у Великій Британії існує вісім святкових днів у році, це ті дні в які британцям не потрібно іти на роботу. Це: Різдво, День подарунків, Новий Рік, Велика п'ятниця, Великодній понеділок, Травневий день

# data[].attributes.headline
В Англії Різдво – справжнє сімейне свято. Цього дня всі збираються в батьківському домі, дарують один одному подарунки і переглядають сімейні фотографії. Традиційною стравою є індичка під соусом з аґрусу і пудинг. А п'ють в цей день виключно чай або бренді.

# data[].attributes.subject
В Англії Різдво – справжнє сімейне свято. Цього дня всі збираються в батьківському домі, дарують один одному подарунки і переглядають сімейні фотографії. Традиційною стравою є індичка під соусом з аґрусу і пудинг. А п'ють в цей день виключно чай або бренді.

# data[].attributes.body
Кучеренко Анна

# data[].attributes.headline
Орєхової Роксани

# data[].attributes.subject
Орєхової Роксани

# data[].attributes.body
В Італії новорічні свята тривають з 24 грудня по 6 січня. У цей період магазини і ресторани виглядають особливо. Їх власники всіляко прикрашають, оновлюють вітрини, між будинками встановлюють яскраві гірлянди, і звичайно ж встановлюють новорічні ялинки. Різдво для італійців свято сімейне, пам'ятайте, що більшість рестрацій та музеїв саме 25 грудня зачиняються, щоб дати можливість їх співробітникам провести час в дома.

Святковий стіл в Італії щедрий і скромний одночасно. Зазвичай, на стіл подають тринадцять страв, їх перелік може відрізнятися в кожному будинку, але в обов'язковуму меню буде: м'ясо в різних його варіаціях. Природно, присутні на столі десерти. Гордість застіля паннетоне- солодкий різдвяний пиріг (або скоріше кекс), з родзинками і горішками, дуже нагадує пасту. Але, може бути Пандора- кекс у формі зірки, посипають цукровую пудрою.

Різдвяні ярмарки- особлива розвага. Місцеві тут продають всілякий крам та дрібного власного виродництва. На площах зазвичай виступають артисти, дітям роздають повітряні кулі, а на самому видному місті сяє різнобарвна ялинка.

Вдома Різдвяні столи оформляють червоним, посуд червоний, іграшкина ялинці червоні, навіть білизну на вдачу дарують червоного кольору. Ніякого посту посту середньостатичні італійці не дотримуються. Хіба що вечері напередодні Різдва 24 грудня не їдять м'ясо, а їдять рибу та морепродукти.

# data[].attributes.headline
Орєхової  Роксани

# data[].attributes.subject
Орєхової  Роксани

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал Київ

# data[].attributes.attachment_link.title
Як святкують Різдво у різних країнах світу: традиції

# data[].attributes.attachment_caption
Кучеренко Анна

# data[].attributes.headline
 Зозуля -керамічна або порцелянова свисткова флейта сферичної форми. Має від 7 до 10 пальцевих отворів, котрі дозволяють отримувати діатонічний звукоряд діапазон ноти. Пташка-свищик є давнім амулетом та народним музичним інструментом.              

# data[].attributes.subject
 Зозуля -керамічна або порцелянова свисткова флейта сферичної форми. Має від 7 до 10 пальцевих отворів, котрі дозволяють отримувати діатонічний звукоряд діапазон ноти. Пташка-свищик є давнім амулетом та народним музичним інструментом.              

# data[].attributes.headline
Орєхової Роксани

# data[].attributes.subject
Орєхової Роксани

# data[].attributes.body
Жалійка або ріжок- це слов'янський народний язичковий інструмент, відомий ще з часів Київської Русі. На вигляд "Жалійка" як деревяна дудка, у кінець якої встромляється пищик. У верхній частині вона має 6-9 отворів. На кінець трубки одягається розтруб, він виготовляний з коровячого рогу або берести.

# data[].attributes.attachment_caption
Калиушко Маріанна 

# data[].attributes.headline
ГУСЛІ — найдавніший струнно-щипковий інструмент, існував ще від часів Київської Русі, що засвідчено численними документами і авторитетними дослідниками: Ібн-Дастом, І. Рігельманом, П. Кулішем, М. Сумцовим, М. Лисенком та інш.Інструмент мав форму трапеції з доволі великим і глибоким корпусом, мав від одинадцяти до тридцяти струн. Стрій їх переважно діатонічний. Гуслі тримають на колінах і грають пальцями обох рук. На гуслях грали супровід до співу, а також в ансамблях, музику до танців, що показано на фресці Софійського собору початку XI ст. В «Слові про Ігорів похід» є оповідь про те, що Боян співав із супроводом на гуслях. Мали велике розповсюдження. Глухівська школа випускала гуслярів-професіоналів (XVIII століття.

# data[].attributes.subject
ГУСЛІ — найдавніший струнно-щипковий інструмент, існував ще від часів Київської Русі, що засвідчено численними документами і авторитетними дослідниками: Ібн-Дастом, І. Рігельманом, П. Кулішем, М. Сумцовим, М. Лисенком та інш.Інструмент мав форму трапеції з доволі великим і глибоким корпусом, мав від одинадцяти до тридцяти струн. Стрій їх переважно діатонічний. Гуслі тримають на колінах і грають пальцями обох рук. На гуслях грали супровід до співу, а також в ансамблях, музику до танців, що показано на фресці Софійського собору початку XI ст. В «Слові про Ігорів похід» є оповідь про те, що Боян співав із супроводом на гуслях. Мали велике розповсюдження. Глухівська школа випускала гуслярів-професіоналів (XVIII століття.

# data[].attributes.body
Калиушко Маріанна

# data[].attributes.headline
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.subject
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.body
Буга́й[1] (Бербениця) — акомпануючий фрикційний музичний інструмент, який за тембром нагадує ревіння бугая.

Бугай
Бугай (музичний інструмент).jpg
Класифікація
Мембранофон
Споріднені інструменти
Бербениця
Являє собою невеличку діжечку — дерев'яний циліндр, в якій верхній отвір обтягнуто шкірою. До шкіри в центрі прикріплено пучок конячого волосся.

Пам'ятна монета НБУ присвячена бугаєві
Використовується як басовий інструмент. Музикант зволоженими у квасі руками сіпає за волосся і залежно від того, де зупиниться рука, змінюється висота звучання.

Інструмент поширений в країнах, які входили до складу Австро-Угорщини. В цих країнах інструмент пов'язаний з різдвяними звичаями та з колядою.

# data[].attributes.headline
Оленки - Веснянка: Ой, гей, весна, гей, красна

# data[].attributes.subject
Оленки - Веснянка: Ой, гей, весна, гей, красна

# data[].attributes.body
Кучеренко Анна

# data[].attributes.attachment_link.title
Olenky | Оленки - Веснянка: Ой, гей, весна, гей, красна (Ukrainian Spring Song) #FolkRockVideo

# data[].attributes.headline
Орєхова Роксана

# data[].attributes.subject
Орєхова Роксана

# data[].attributes.body
Веснянка та обрядові ігри "Подоляночка"

# data[].attributes.attachment_link.title
Подоляночка. веснянка-гра

# data[].attributes.headline
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА

# data[].attributes.subject
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА

# data[].attributes.body
https://youtu.be/-GeFwJF7HeI

# data[].attributes.headline
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА 

# data[].attributes.subject
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА 

# data[].attributes.body
Убравшись у білі сорочки та заквітчавши голови вінками, дівчата водили хороводи, танцювали і співали, закликаючи весну:

Ой весна, весна, днем красна,
Що ти нам, веснонька, принесла?
Принесла я вам літечко,
Щоб родилось житечко,
Ще й озима пшениця
І усяка пашниця,
Ще й червоні квіточки,
Щоб квітчались діточки.
Коробочку з веретінцями
І скриньочку з червінцями.
Старим дідам по кийочку,
Старим бабам по серпочку,
А дівчатам по віночку,
А хлопчатам по батожочку...
Благослови, мати, весну закликати!
Весну закликати, зиму проводжати!
Зимочка — в візочку,
Літечко — в човночку.

Веснянки пісні

У хлопців же — своя розвага: поборотися, збудувати «живу» вежу, стаючи один на одного, позмагатися з бігу на швидкість. До участі у співанні веснянок парубків не допускали. Вони лише іноді зненацька підбігали до дівчат, порушуючи хоровод і «лякаючи» їх.

Нумо співати — весну закликати!

Співаючи веснянки, дівчата бралися за руки і утворювали коло, півколо, або ключ і рухалися в ритмі пісні. Якщо веснянка повільна, зазвичай ставали у коло, якщо швидка — творили ключ.

Ішла весна-красна
У синій хустинці.
Несла весна-красна
У скрині гостинці.
Ягнятам – травицю,
Гусятам – водицю,
Каченятам – ряску,
А малятам – ласку.
Т. Коломієць

Весняні пісні

Дівчаточка-гороб'яточка,
Радьмося
Та виходьмо на травицю,
Граймося!
Та виходьмо на травицю,
В добрий час.
Нема таких співаночок,
Як у нас.

Весняні пісні

В Україні є один цікавий співочий звичай, який особливо подобається дітлахам. Навесні, тримаючи в руках печиво у вигляді пташки, малеча виходить надвір і виконує веснянку:

Пташок викликаю
З теплого краю:
Летіть, соловейки,
На нашу земельку,
Спішіть, ластівоньки,
Пасти корівоньки!

Як виконували веснянки

Нині достеменно невідомо, звідки беруть початок обрядові весняні пісні, але скажу напевне: зародилися вони ще за часів язичництваі були частиною «поганських» звичаїв. Виконуючи хороводи, наші давні предки проганяли зиму, накликали добрий врожай, а ще — започатковували сезон сватання та весіль і проводжали хлопців у походи, які, зазвичай, починалися навесні.

Веснянка
А вже краснеє сонечко
Припекло, припекло,
Яснощире золото
Розлило, розлило.
На вулиці струмені
Воркотять, воркотять.
Журавлі курликають
Та летять, та летять.
Засиніли проліски
У ліску, у ліску...
Швидко буде земленька
Вся в вінку, вся в вінку.
Ой сонечку-батечку,
Догоди, догоди,
А ти, земле-матінко,
Уроди, уроди.
О. Олесь

Веснянка

Веснянка
Зійшли сніги, шумить вода,
Весною повіва;
Земля квіточки викида,
Буяє травка молода;
Все мертве ожива…
Веселе сонечко блищить,
Проміння щедро ллє;
Гайок привітно шелестить,
Неначе кличе пригостить;
Струмочок виграє...
П. Грабовський

Пісня Веснянка

Неймовірно, та ніхто в світі, окрім слов’ян, не зберіг до наших днів настільки різноманітні весняні хороводи, і жоден зі слов’янських народів не розвинув їх так, як це зробили українці. Десятки авторських та народних веснянок, запальні танці, гуляння і забави — в Україні зустріч весни завжди проходить весело та незабутньо.

# data[].attributes.headline
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА 

# data[].attributes.subject
ТАРАМБУЛА ЄЛІЗАВЕТА 

# data[].attributes.body
Забавлянка — музично-поетичний або ритмізований твір, завдання якого — впливати на фізичний та духовний розвиток дитини. Переважно супроводжується відповідними рухами та жестами, покликаними фізично зміцнювати дитину, створювати радісний та бадьорий настрій. Забавлянки групують відповідно до віку дитини

# data[].attributes.headline
Різдво христове 

# data[].attributes.subject
Різдво христове 

# data[].attributes.body
Різдво це виликий празник діти ходять колядувати поспівати та щидрувати.

# data[].attributes.headline
Литвинюк надя

# data[].attributes.subject
Литвинюк надя

# data[].attributes.headline
Орєхова Роксана

# data[].attributes.subject
Орєхова Роксана

# data[].attributes.body
Хор Вірьовки

1. Подейкують, що з всесвітньовідомим українським Хором мріяв заспівати уасник ліверпульської четвірки – Пол Маккартні! Але у 70-ті роки це бажання було з розряду нездійсненних, так як радянська влада забороняла співпрацювати з іноземцями.

2. У часи вінілу записи хору на платівках фірми «Мелодія» розліталися з нечуваною швидкістю. Тільки уявіть: наклади сягали восьми мільйонів копій! Це був єдиний творчий колектив з України, який зміг досягти таких вершин.

3. Історія хору бере початок у важкі роки воєнного лихоліття: у Харкові в 1943 р був організований Державний український народний хор (з самого початку в складі були хорова, оркестрова та танцювальна групи) і призначений його художнім керівником і головним диригентом педагог Київської консерваторії Григорій Гурович Верьовка. Поруч з ним хормейстером працювала його дружина, талановитий музикант Елеонора Павлівна Скрипчинська. Тимчасовий колектив, що створювався задля виступів на фронті, перетворився на національний скарб.

4. Сьогодні Хором керує народний артист України, заслужений діяч мистецтв України Зеновій Корінець, який свого часу закінчив Донецьку музичну академію імені Прокоф'єва.

5. Австрія, Нідерланди, Іспанія, Португалія, Коста-Ріка, Мексика, Куба, Нікарагуа, Чехія, НДР, Канада, Франція, Монако – всюди переповнені зали, бурхливі овації, осяяні радістю обличчя глядачів. Саме  Хор Верьовки дістав багато національних і міжнародних відзнак, зокрема, за великий внесок у справу миру й дружби між народами був нагороджений срібною медаллю Всесвітньої ради миру.

6. Тріумфальним став перший виступ колективу на американському континенті під час ЕКСПО-67 в Монреалі, де зібралося близько тридцяти тисяч слухачів. Як згадує Анатолій Тимофійович, «це був момент істини, зворушливий момент єднання українців-емігрантів з земляками, які зі сльозами підхоплювали рідні мелодії, серцево обіймаючи наших виконавців».

7. У 2000- відбулися перші гастролі артистів в США, де хор виступав в кращих залах, давши 86 концертів. Про один з них писала Washington Post: «... концерт відбувся в переповненому глядачами найпрестижнішому залі американської столиці – Центрі мистецтва ім. Джона Кеннеді. Чарівні українські пісні, які змінювалися запальними танцями, викликали шквал овацій, захоплені відгуки слухачів».

8. Саме Хор Верьовки незмінно виступав на інавгураціях всіх президентів України.

9. У репертуарі колективу більше 1000 пісень. Композиції, які в усі часи зривають шквал оплесків від Дніпра до Дунаю: «Розпрягайте, хлопці, коней», «Ой, у вишневому садочку», «Реве та стогне Дніпр широкий», «Щедрик» та багато інших. До того ж репертуар завжди збагачується народними піснями тих країн, в яких гастролює хор.

10. У Хорі Верьовки розпочинали свій творчий шлях музичні легенди: Ніна Матвієнко, Ольга Павловська, Алла Кудлай та багато інших чудових співаків.

# data[].attributes.headline
Хор Хрещатик

# data[].attributes.subject
Хор Хрещатик

# data[].attributes.body
Академічний камерний хор «Хреща́тик» — музичний колектив, що базується в Києві. Свою назву отримав на ім'я центральної вулиці Києва.Створено в березні 1994 Ларисою Бухонською, яка очолювала хор до 2007 року. До 1999 року колектив існував як аматорський, проте завдяки успішному дебюту з програмою української духовної музики на фестивалі «Україна і світ бароко» (1994) і успіху на міжнародних конкурсах, колектив швидко здобув визнання в професійних колах. Велику роль колектив відіграв у популяризації духовної музики сучасних українських композиторів, зокрема у виконанні хору «Хрещатик» вперше прозвучали духовні твори Лесі Дичко, Євгена Станковича,Мирослава Скорика, Ганни Гаврилець та інших композиторів.

1999 року хор отримав статус «муніципального», Лариса Бухонська обійняла посади директора і художнього керівника. В 2001 році наказом Міністерства культури віднесений до «Провідних творчих колективів України». У березні 2007 року колектив був нагороджений Премією ім. М. Лисенка, а його художньому керівникові, Ларисі Бухонській, було присвоєне звання «Заслуженого діяча мистецтв України».

З 2007 року хор очолив  — Павло Струць, випускник Національної музичної академії України ім. П. І. Чайковського.

У грудні 2009 року колективу було надано статус «Академічного» , художньому керівникові, Павлу Струцю, було присвоєне звання "Заслуженого артиста України.

З січня 2011 року офіційна назва закладу - Комунально-концертний заклад культури - «Академічний камерний хор «Хрещатик».

Кучеренко Анна

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Знаменитий скрипаль Ніколо Паганіні володів надприродною талантом.

2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву.

3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.

4. Величезна слава оточувала Нікколо Паганіні ще за життя. А ось його особистість при цьому завжди залишалася досить таємничою.

5. Нікколо Паганіні народився 27 жовтня 1782 року, а люди досі пам'ятають його музику.

6. Віртуоз - композитор народився у багатодітній родині, він був третім за рахунком дитиною з шести дітей.

7. Його батько спочатку працював вантажником, а згодом відкрив крамницю у порту.

8. Але при перепису населення Генуї вказали, що Антоніо Паганіні був "власником мандолін" - так наказав сам Наполеон.

9. З 5 років батько почав навчати хлопця грати на мандоліні, а з 6 - на скрипці.

10. Вже в 8-річному віці Паганіні написав сонату для скрипки.

11. Нікколо відточував свою майстерність по багато годин на день - він займався до повної знемоги, постійно придумував собі нові вправи.

12. Перший публічний концерт музикант дав 31 липня 1795 року в театрі Сант-Агостіно р. Генуї - виручені кошти пішли на те, щоб хлопчик (а Нікколо в той рік виповнилося лише 13) відправився в Парму - навчатися у Алессандро Ролу (відомого скрипаля і педагога).

13. Коли батько юного Нікколо привів його до знаменитого на той момент скрипалеві Алессандро Ролу, той почув гру дитини і сказав, що нічого не зможе його навчити, тому що і так вже все вміє.

14. З раннього дитинства деспотичний батько змушував юного Нікколо днями безперервно займатися музикою, не випускаючи його навіть погуляти на вулиці.

15. Від таких навантажень хлопчик впав в кому і ледь не був похований живцем, так як його вважали померлим.

16. Скрипаль ніколи не відрізнявся міцним здоров'ям і часто хворів.

17. Якщо вірити дослідникам життя Паганіні (Тибальди-К'єза в серії "Життя чудових людей"), музикант пізніше згадував: коли він не проявляв належної старанності, батько карав його - згодом це відбилося на слабкому здоров'ї скрипаля.

18. Сучасники описували великого скрипаля, як досить похмурого і похмурого людини.

19.По-справжньому він жив тільки на сцені, зі скрипкою в руках.

20. У біографії Паганіні часто згадується, що він був дуже неуважною людиною.

21. Нерідко він забував і плутав навіть власний день народження, а у відповідь на зауваження відповідав, що його пам'ять знаходиться не в голові, а в руках, які тримають скрипку.

22. Він відрізнявся скритністю, не мав учнів, не розкривав своїх секретів гри і практично не публікував своїх творів. З-за цього достовірних фактів про біографії Паганіні до нас дійшло небагато.

23. Паганіні був дуже забобонною людиною, судячи з дійшли до нас уривків його біографії.

24. Протягом усього життя Нікколо Паганіні тренувався в грі на скрипці майже кожен день, витрачаючи на це по 2-3 години, а то й більше.

25. Нікколо Паганіні був улюбленцем жінок. У нього навіть були короткочасні романи з двома сестрами французького імператора Наполеона.

26. Батько скрипаля був схиблений на музиці. Він безуспішно намагався вчити Карло, старшого брата Нікколо, а потім переключився на нього. Паганіні-старший замикав нащадка в коморі і змушував музикувати днями безперервно.

27. Одного разу Паганіні посперечався, що зможе диригувати цілим оркестром за допомогою скрипки всього з двома струнами. І, зрозуміло, він виграв укладена парі.

28. Паганіні стверджував, що секрет його майстерності полягає в повному і безроздільному духовному злитті зі скрипкою.

29. Нікколо Паганіні володів безцінною колекцією скрипок. У колекції скрипок скрипаля - віртуоза були роботи Страдіварі і Аматі.

30. На день народження Наполеона Паганіні на спір зіграв лише на одній струні.

31. Нікколо Паганіні говорив, що у нього були стосунки з Елізою Бонапарт - старшою сестрою Наполеона.

32. Музикант був капітаном її особистої гвардії і мав титул "придворного віртуоза": давав концерти і керував виставами.

33. Протягом трьох років Паганіні прожив з якоюсь знатною дамою в її маєтку в Тоскані, але він так ретельно приховував її ім'я, що воно так і не дійшло до нас.

34. У ті роки він відкрив для себе гітару і написав для неї і скрипки 12 сонат, а також пристрасть до карт.

35. Маестро міг виконувати твори, навіть якщо на скрипці не вистачало однієї або декількох струн (наприклад, коли на його концерті тріскалася струна, він продовжував грати, не перериваючись).

36. До Дня народження імператора Паганіні написав сонату "Наполеон" для однієї струни (сіль).

37. Азартні ігри на гроші були головною пристрастю Паганіні протягом усього життя.

38. Великий скрипаль ніколи не був одружений, але залишив після себе сина. Після того, як він розійшовся з його матір'ю, Паганіні домігся одноосібної опіки над сином, і з тих пір він став вимагати величезні гроші за свої концерти, бажаючи залишити синові велику спадщину.

39. Коли англійський король захотів, щоб Паганіні влаштував йому приватний концерт, але запропонував за це половину суми, скрипаль у відповідь запропонував економному монарху відвідати його концерт в театрі.

40. Нікколо Паганіні був масоном. Він написав масонський гімн і виконав його в ложі Великого Сходу Італії. Документи товариства підтверджують його приналежність до масонам.

41. Музикант активно гастролював по Європі, і скрізь його концерти користувалися неймовірною популярністю.

42.Після своєї смерті в 1840 році він залишив стан в кілька мільйонів франків.

43. Свою улюблену скрипку роботи Гварнері віртуоз заповів рідному місту, Генуї (маестро не хотів, щоб на ній хтось грав після його смерті). Вона до цих пір зберігається в музеї, а називають її "Вдова Паганіні".

44. За життя скрипаль і композитор користувався неймовірним успіхом, Воно залишається з ним і зараз, через кілька сотень років після його смерті.

45. Його сучасники стверджували, що він, напевно, народився вже зі скрипкою в руках - як інакше можна було пояснити його унікальний талант?

# data[].attributes.attachment_link.title
45 цікавих фактів про Нікколо Паганіні

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Знаменитий скрипаль Ніколо Паганіні володів надприродною талантом. 2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву. 3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.

# data[].attributes.attachment_caption
Кучеренко Анна

# data[].attributes.headline
 1. Знаменитий скрипаль Ніколо Паганіні володів надприродною талантом.2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву.3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.4. Величезна слава оточувала Нікколо Паганіні ще за життя. А ось його особистість при цьому завжди залишалася досить таємничою.5. Нікколо Паганіні народився 27 жовтня 1782 року, а люди досі пам’ятають його музику.

# data[].attributes.subject
 1. Знаменитий скрипаль Ніколо Паганіні володів надприродною талантом.2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву.3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.4. Величезна слава оточувала Нікколо Паганіні ще за життя. А ось його особистість при цьому завжди залишалася досить таємничою.5. Нікколо Паганіні народився 27 жовтня 1782 року, а люди досі пам’ятають його музику.

# data[].attributes.headline
Різдво, або Різд

# data[].attributes.body
Різдво
, або Різдво́ — у християнстві день народження Ісуса Христа від Діви Марії у Вифлеємі. Згадується у Новому Заповіті. Одна з найбільших урочистостей, що відзначається християнськими церквами. Різдво завершує різдвяний піст — Адвент, час очікування на прихід Ісуса. Вікіпедія
Дата: понеділок, 25 грудня 2023 р.
Офіційна

# data[].attributes.headline
Литвинюк Надя

# data[].attributes.subject
Литвинюк Надя

# data[].attributes.headline
Орєхової Роксани

# data[].attributes.subject
Орєхової Роксани

# data[].attributes.body
1. Ніккола Паганіні (1782-1840) – великий скрипаль і композитор. Крім цього він чудово грав на гітарі, мандоліні і альті.

2. Паганіні був фантастично популярним ще за життя, маючи при цьому репутацію дуже загадкової особистості.

3. Ніккола Паганіні був надзвичайно азартною людиною. Він любив грати в карткові ігри, в результаті чого неодноразово програвав величезні суми грошей.

4. Цікавий факт, що першу сонату для скрипки Паганіні написав, коли йому було всього 8 років.

5. Сучасники геніального музиканта описували його, як досить похмурого і закритого людини.

6. Батько Паганіні працював простим портовим вантажником.

7. Чи знаєте ви, що батько майбутнього скрипаля-віртуоза насильно змушував сина з ранку і до вечора займатися музикою? Пограти з хлопцями на вулиці хлопчик виходив вкрай рідко. У підсумку Паганіні не витримав таких навантажень і впав у кому. Дитину ледь не поховали заживо, оскільки родичі подумали, що він помер.

8. Між Паганіні і двома сестрами Наполеона Бонапарта були серйозні романи . Тим не менш, жодна з цих дівчат так і не стала дружиною музиканта.

9. Відомий випадок, коли Ніккола Паганіні уклав парі про те, що йому вдасться диригувати оркестром тримаючи в руці скрипку, на якій буде натягнуто всього 2 струни. Переможцем у суперечці вийшов звичайно ж Паганіні.

10. Цікаво, що на дні народження Наполеона Паганіні вдалося виконати композицію на скрипці з однією струною. До речі, це він знову зробив на спір.

11. Майстер мав слабке здоров’я, внаслідок чого часто хворів.

12. Цікавий факт, що коли батько Паганіні привів сина навчатися грі на скрипці до Алессандро Ролу, той послухавши хлопчика відмовився бути його вчителем. Ролу заявив, що не зможе його нічому навчити, оскільки той і так все вміє.

13. Якийсь час Паганіні був капітаном особистої гвардії сестри Наполеона – Елізи.

14. В 11-річному віці був організований перший концерт Никколы Паганіні.

15. Музикант говорив, що секрет його геніальної гри полягає в повному духовне злиття з інструментом.

16. Останні місяці свого життя в Паганіні не було сил вийти зі своєї кімнати. У нього постійно боліли ноги, а хронічні хвороби вже не піддавалися лікуванню. Майстер був такий виснажений, що не міг взяти в руку смичок. Сил вистачало лише на те, щоб перебирати пальцями струни лежачої поруч скрипки.

# data[].attributes.headline
. Знаменитий скрипаль 1.Ніколо Паганіні володів надприродною талантом.2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву.3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.4. Величезна слава оточувала Нікколо Паганіні ще за життя. А ось його особистість при цьому завжди залишалася досить таємничою.

# data[].attributes.subject
. Знаменитий скрипаль 1.Ніколо Паганіні володів надприродною талантом.2. Звання самого віртуозного скрипаля всіх часів і народів Нікколо Паганіні носив по праву.3. У світі і до нього, і після були дуже обдаровані музиканти, але нікому з них не вдалося навіть наблизитися за рівнем майстерності до цього італійського маестро, який вражав усіх своїх сучасників.4. Величезна слава оточувала Нікколо Паганіні ще за життя. А ось його особистість при цьому завжди залишалася досить таємничою.

# data[].attributes.body
Соболь Ніка

# data[].attributes.headline
Соболь Ніка 

# data[].attributes.subject
Соболь Ніка 

# data[].attributes.body
Київський академічний муніципальний духовий оркестр
Київський академічний ансамбль «Дніпро
Академічний камерний хор «Київ»
Академічний ансамбль «Калина»
Академічний камерний хор «Хрещатик»

# data[].attributes.headline
Соболь Ніка 

# data[].attributes.subject
Соболь Ніка 

# data[].attributes.body
Окремі ж веснянки перейшли до дитячого фольклору, перетворившись на такі ігри й забави, як «Подоляночка», «Журавель», «Зайчик», «Просо», «Огірочки». Звичай водити хороводи, співати веснянки, забавлятися іграми, приуроченими до весни, зберігся подекуди до наших днів.

# data[].attributes.headline
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.subject
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.body
Син портового вантажника Нікколо Паганіні не тільки зумів стати знаменитим на весь світ – його гра на скрипці була такою віртуозною, що це породило неймовірні чутки: скрипаль уклав договір з дияволом, а замість струн на його скрипці натягнуті кишки замученої ним жінки. Паганіні дійсно грав так, що, здавалося б, це виходить за межі людських можливостей, його успіх у жінок був приголомшливим, а його персона була оточена ореолом таємничості.

Шлях до слави у Паганіні ні безперешкодним. З дитинства йому доводилося терпіти тиранію батька, який змушував його займатися музикою цілими днями, не дозволяючи виходити на вулицю. Від нестачі кисню, руху і надмірних навантажень хлопчик впав у каталептичну кому. Батьки вважали його померлим і ледь не поховали. Після хвороби він не залишив занять, і скоро слава про талановитого скрипаля вийшла далеко за межі Генуї.

У 8-річному віці Паганіні написав скрипкову сонату і кілька важких варіацій. У юному віці він створив більшу частину своїх знаменитих капричіо, які до сих пір залишаються унікальним явищем музичної культури.

У грі на скрипці Паганіні був справжнім віртуозом. Швидко освоївши традиційну техніку, він почав експериментувати: імітував спів птахів і людський сміх, звучання флейти, труби, ріжка, мукання корови, застосовував різноманітні звукові ефекти.

Він плутав рік свого народження, писав, що є другим сином в сім’ї, хоча в родині було ще два брата. До подібних промахів маестро ставився досить байдуже, заявляючи, що його пам’ять «знаходиться не в голові, а в руках, коли вони тримають скрипку».

Маестро вважав за краще не записувати свої твори на папері, щоб залишатися єдиним виконавцем (а тих, хто міг виконати мелодії Паганіні навіть з нотами, було мізерно мало).

У 19 років він пережив першу і єдину справжню любов до жінки, імені якої він ніколи не називав. Їх роман тривав недовго, але залишив відбиток на все життя. З тих пір він відчував постійну самотність, незважаючи на безліч любовних зв’язків.

Одного разу Паганіні уклав парі про те, що зможе диригувати оркестром за допомогою скрипки, на якій будуть всього дві струни. Йому вдалося не тільки виграти парі, але і справити враження на сестру Наполеона Елізу Бонапарт – вразлива корсиканка від захвату втратила свідомість. Так почався їх роман. Гра на двох струнах не стала межею можливостей Паганіні: в день народження Наполеона він перевершив самого себе, зігравши на одній струні. До Елізи скрипаль швидко втратив інтерес і захопився іншою сестрою Бонапарта Поліною Боргезе. Їхній зв’язок був такий же недовгий.

Так само легко, як жінок, Паганіні підкорював міста і країни. Йому аплодували в Італії, Австрії, Німеччині, Франції, Англії, Ірландії. Скрізь, де він з’являвся, тут же траплялися кумедні історії, що породжували чутки.

Після концерту у Відні один із слухачів стверджував, що він бачив, як за спиною музиканта стояв диявол і водив його рукою зі смичком. Журналісти підхопили цю новину і повідомляли її цілком серйозно. На численних карикатурах його зображували потворним, в газетах характеризували як жадібну, скупу і дріб’язкову людину, заздрісники і вороги розпускали про нього безглузді чутки. Погана слава супроводжувала його всюди і завжди.

Після смерті Паганіні єпископ Ніцци звинуватив його в єресі і заборонив церковне поховання його останків. Поховання відбулося через 56 років після його смерті, і очевидці стверджували, що його тіло за весь цей час залишалося нетлінним, а з могили долинали звуки скрипки. Так, навіть після смерті, геніальний скрипаль залишався предметом чуток і легенд.

Скрипка, на якій грав великий майстер, після його смерті отримала ім’я "Вдова Пагініні"

# data[].attributes.headline
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.subject
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.body
Український фольклорно-етнографічний ансамбль «Калина» був створений у 1981 році. Протягом всього часу існування, колектив успішно працює над освоєнням фольклорного простору багатьох регіонів України. Вистави та концертні програми насичені цікавими, подекуди рідкісними самобутніми творами, вперше введеними у концертний обіг Ансамблем.

З 2003 року до складу Ансамблю увійшли такі творчі колективи: чоловічий гурт «Козацькі забави» та Ансамбль солістів «Благовість», що дає можливість сьогодні створювати концертні програми різноманітного спрямування.

Колектив активно гастролює як по Україні, так і за її межами. Ансамбль неодноразово отримував відзнаки на різних конкурсах та фестивалях у Кореї, Франції, Польщі, з гастролями відвідав Іспанію, Чилі, Єгипет, Німеччину, Італію, Литву, Грузію та інші країни.

# data[].attributes.headline
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.subject
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.headline
Ім'я видатного українського композитора і одного з провідних симфоністів ХХ століття Бориса Лятошинського дослідники світової музичної культури ставлять в один ряд з іменами Дмитра Шостаковича, Бели Бартока, Кароля Шимановського. Виходець з учительської родини у Житомирі, здобув дві вищих освіти — юридичну і музичну.

# data[].attributes.subject
Ім'я видатного українського композитора і одного з провідних симфоністів ХХ століття Бориса Лятошинського дослідники світової музичної культури ставлять в один ряд з іменами Дмитра Шостаковича, Бели Бартока, Кароля Шимановського. Виходець з учительської родини у Житомирі, здобув дві вищих освіти — юридичну і музичну.

# data[].attributes.body
Кучеренко Анни

# data[].attributes.headline
Соболь Ніка 

# data[].attributes.subject
Соболь Ніка 

# data[].attributes.body
Марко́ Луки́ч Кропивни́цький (10 (22) травня 1840, с. Бежбайраки (Бешбийраки), нині с. Кропивницьке, Новоукраїнський район  — 8 (21) квітня 1910) — український письменник, драматург, театральний режисер і актор. З іменем Кропивницького пов'язані створення українського професійного театру на підросійській частині України й наступний етап розвитку реалістичної драматургії. На його честь також був перейменований колишній Кіровоград

# data[].attributes.headline
Орєхова Роксана

# data[].attributes.subject
Орєхова Роксана

# data[].attributes.body
Іван Карпенко-Карий — український письменник, драматург, ерудит, один з корифеїв українського побутового театру.

Справжнє прізвище Карпенка-Карого — Іван Карпович Тобілевич.

Мати Івана була кріпачкою-покоївкою у панів Золотницьких, аж поки її не покохав прикажчик Карпо Тобілевич і не викупив з кріпацтва. Її дітьми були, окрім Івана, Микола Садовський, Панас Саксаганський, Марія Садовська-Барілотті.

У школі Іван був найсильнішим і дивував усіх тим, що силу ніколи не показував. Хіба щоб захистити слабшого. Усі це знали й побоювалися його.

Молодий Іван Тобілевич, скінчивши чотирикласну школу в місті Бобринці, заради шматка хліба мусив поступити в 14 років до губернської канцелярії як урядовець. Але справа українського театру не переставала хвилювати серце молодого чиновника. З Бобринця Іван Тобілевич ішов до Єлисаветграда пішки шістдесят верст, щоб побачити видатного англійського трагіка Олдріджа, який грав того вечора в трагедії Шекспіра “Отелло”. Так само не боявся він ні труднощів дороги, ні інших невигод, коли в Єлисаветграді гастролювали столичні російські трупи за участю першорядних артистів.

Кар’єру Іван зробив швидко: став чиновником повітового суду, з окладом для його віку немалим — 14 рублів. Потім служив секретарем міської поліції Херсона, Єлисаветграда.

Служачи секретарем поліції в Єлисаветграді, Карпенка-Карого називали “дивним поліцейським”: він не лаявся по-московськи й зовсім не брав хабарів, приязно ставився до всіх людей, незалежно від стану. Перед його очима проходив ряд арештантів, серед яких було чимало людей, чиї долі занапастило важке життя. Пізніше вони стали героями його п’єс. Коли згодом жандармерія вимагала відсторонити його від служби за неблагонадійність, місцеве начальство не повірило. Позбавляти Івана служби довелося спеціальним наказом Міністерства внутрішніх справ. На місці цього робити не хотіли!

Карпенко-Карий був двічі одружений. Вперше одружився з Надією Тарковською, як посаг отримав родинний хутір Тарковських. Надія Карлівна народила йому 3 дітей. Через 2 роки після її смерті одружився з Софією Дітковською, хористкою трупи М.Старицького. З Софією мав ще 2 спільних дітей.

Свій хутір назвав на честь дружини – Надія. Він самостіно косив, орав, сіяв. На хуторі він викопав ставок, ловив рибу — й випускав назад.

Все життя драматург товаришував з Марком Кропивницьким. Вони разом були на чиновницькій службі, пізніше разом організували драматичний гурток і створили театр корифеїв. Кропивницький  учив Тобілевича грати на скрипці. Коли у 1883 р. до Єлисаветграда прибула трупа М. Старицького, вони почали активно співпрацювати на сцені: Карпенко-Карий грав у п’єсах Кропивницького, а той – у п’єсах Тобілевича.

Карпенка-Карого називали батьком української комедії. За висловом Івана Франка, його також називають одним із батьків українського театру.

Іван захоплювався творчістю Шевченка.  Іван Тобілевич грав Назара, а його дружина – Софія Тобілевич – Галю в п’єсі  Шевченка “Назар Стодоля“.
У честь великого поета Іван назвав своїх дітей іменами героїв п’єси – Назар і Галя, а другу дочку назвав Ориною – іменем героїні з поеми “Невольник”. Для псевдоніма Іван Тобілевич теж взяв ім’я одного з головних персонажів “Назара Стодолі” – Карого.

1884 Карпенка-Карого заарештували і заслали до Новочеркаська. Без засобів існування Іван був змушений працював ковалем, пізніше відкрив палітурну майстерню.

Карпенко-Карий сідав писати п’єсу, тільки повністю продумавши її. А коли писав, то не помічав нічого навколо.

З 18 п’єс драматурга принаймні 3 досі не сходять з сцени: “Мартин Боруля”, “Хазяїн”, “Сто тисяч”. Головні ролі в них він свого часу грав сам Карпенко-Карий.

15 вересня 1907 року видатний український драматург і актор помер у Берліні, куди поїхав на лікування. Похований Іван Карпенко-Карий поблизу хутора Надія. Згодом син драматурга Юрій відкрив тут літературно-меморіальний музей на честь батька.

# data[].attributes.body
Марко́ Луки́ч Кропивни́цький (10 (22) травня 1840, с. Бежбайраки (Бешбийраки), нині с. Кропивницьке, Новоукраїнський район  — 8 (21) квітня 1910) — український письменник, драматург, театральний режисер і актор. З іменем Кропивницького пов'язані створення українського професійного театру на підросійській частині України й наступний етап розвитку реалістичної драматургії. На його честь також був перейменований колишній Кіровоград.

# data[].attributes.headline
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.subject
Тарамбула Єлізавета 

# data[].attributes.body
Павло гунька відео
https://youtu.be/LjgUMyWl6VA