# data[].attributes.body
s. 310–313, s. 326–327

-       Elisabeth Ellswort (1997) kritisoinut abstrakteja käsityksiä dialogisuudesta:

o   (s. 326) Opettajan voi olla mahdotonta ymmärtää erilaisista lähtökohdista tulevia opiskelijoita ja heidän näkemyksiään, ”esim. Kuinka keskiluokkataustan omaava opettaja voi ymmärtää alempiin sosiaaliryhmiin kuuluvien nuorten elämismaailmaa? ”

o   (s. 310) Valta-aseman tiedostaminen voi parantaa dialogin onnistumisen mahdollisuuksia

(s. 327–328) ”Dialogisuudessa on kyse tasa-arvoisuuden illuusiosta, ellei tarkastella opettajan ja opiskelijoiden keskinäisiin väleihin kytkeytyviä valtasuhteita.” (taustalla dialogin ihanne: avoimuuden ilmapiiri)

Luokkahuone ei ole turvallinen paikka puhua henkilökohtaisista kokemuksista tai näkemyksistä, opiskelijat pelkäävät tulla väärinymmärretyksi tai asiat ovat liian arkaluontoisia yhdessä pohdittavaksi (--> avoin dialogi mahdotonta)

# data[].attributes.body
s. 314–316

-       Sokrates: oppilaan ajatuksia esiin

o   Keskustelija kätilönä:

Rohkaisee, helpottaa ja nopeuttaa, mutta ei tee puolesta, ei korosta omia mielipiteitä tai manipuloi

Haaste: onko ajatus/päätelmä hyödyllinen vai pelkkä harhakuva

o   Keskustelija paarma:

Nostaa esiin teemoja, joista vaietaan (kohteena ihmiset, jotka ”luulee tietävänsä”)

vastavoima, provosoi, kyseenalaistaa, eikä pelkää ärsyttää

s. 316 ”Paarmana toimiminen on kriittisen pedagogiikan tärkeimpiä tavoitteita, sillä avoin keskustelu voi tuoda esiin näkökulmia, jotka kuvaavat yhteiskunnallista todellisuutta usealla eri tavalla.”

”Viisauden lähtökohta on, se että viisas tietää, ettei tiedä.”

--> dialogia on syytä käydä ja tarkastella, mitkä käsitykset on oikeita, mitkä vääriä

# data[].attributes.body
Monimerkityksisenä terminä kulttuurista monimuotoisuutta käytetään toisinaan sosiologiassa ja jokapäiväisessä kulttuurisen monimuotoisuuden ja moninaisuuden ymmärtämisessä.
(s.3-4)

Koska kulttuurinen moninaisuus ei ole vain erilaisten tietojen, uskomusten, taiteen, moraalin, lakien, tapojen, uskontojen, kielten, kykyjen ja vammaisten, sukupuolten, etnisten ryhmien, rotujen, kansallisuuksien, seksuaalisten suuntautumisten jne. rinnakkaiseloa, se ulottuu myös siihen, miten ihmiset reagoivat tähän todellisuuteen ja miten ihmiset päättävät elää yhdessä tämän todellisuuden kanssa.
(s.4)

Ihmiset tarvitsevat toisiltaan tunnustusta elääkseen arvokkaasti, erityisesti yhteiskunnassa, jossa kulttuurinen monimuotoisuus on tosiasia, eikä sellaista, johon voi uskoa tai ei (Bingham 2001). Tässä mielessä tunnustuksessa on kyse siitä, miten ihmisten tulisi kohdella toisiaan (Taylor ja Gutmann 1994). Tämä lähestymistapa pitää eri kulttuurien ja niihin liittyvien identiteettien tunnustamista ensimmäisenä askeleena kulttuurisen monimuotoisuuden opetuksessa. (s.4.)

Yhteiskunnassa, jossa ihmiset, joilla on erilaisia kulttuureja, sekoittuvat toisiinsa sekä yksityisillä että julkisilla alueilla, on ratkaisevan tärkeää tarjota kaikille yhteenkuuluvuuden tunne. Tunnustettu kulttuuri on välttämätön osa yhteenkuuluvuuden tunnetta (Taylor ja Gutmann 1994). (s.4)

Opetussuunnitelman muutokset ovat välttämättömiä, koska oppilaiden on oltava kotonaan luokassa, eikä heillä ole paikkaa minne mennä eikä valtaa asettua osallistavampaan ja rennompaan paikkaan, jos he eivät tunne olevansa mukana tai mukavia (Bingham 2001). Näin ollen opetussuunnitelmien tunnustamisessa vaaditaan, että opetussuunnitelmissa tulisi ottaa huomioon erilaiset peruskulttuurit ja identiteetit. (s.5)

Henkilökohtainen tunnustaminen korostaa tunnustusta suhteessa henkilökohtaisiin ihmissuhteisiin ja psykologisiin tunteisiin ja asioihin yksityisessä suhteessa. Se edellyttää, että ihmiset tunnustavat ja ymmärtävät toistensa historiaa, kulttuureja ja niihin liittyviä identiteettejä, koska ilman sitä ihmiset ovat taipuvaisempia tuntemaan pelkoa tai vihaa muita ihmisiä kohtaan, tuntemaan olonsa epämukavaksi muita ihmisiä kohtaan sekä ajattelemaan ja toimimaan puolueellisuuden ja stereotypioiden perusteella (Dilg 1999).
(s.5)

# data[].attributes.body
Dialogiopetus termillä tarkoitetaan dialogin tai keskustelun hyväksikäyttöä opetustilanteessa viittaamatta dialogifilosiofiaan tai dialogiaan opetuksen periaatteena s.1

BUBERIN MINÄ-SINÄ SUHDE

Perussanaparilla "Minä-Se" Buber kuvaa objektiin suuntautunutta suhdetta, jossa subjekti esimerkiksi havaitsee, tuntee, kuvittelee, tahtoo, aistii tai ajattelee jotain. Minä-Se-suhde on ”intentionaalinen” suhde, joka lähtee subjektista ja kohdistuu objektiin, jota subjekti havainnoi, luokittelee ja analysoi. s.2

“Minä-Se suhde (Martin Buber, 1993), jossa toinen ihminen tulkitaan ennalta ulkoapäin, ilman että ihmisellä itsellään on mahdollisuutta vaikuttaa siihen, miten tulee havaituksi.

Dialogi ei ole mahdollista, jos ennakkokuvitelmista pidetään kiinni

Minä-Sinä suhde (Buber, 1993), jossa toinen kohdataan sinänä. Häntä ei alisteta kohteeksi ja hyväksytään omassa ainutkertaisuudessaan.

Suhde edellyttää dialogista kanssakäymistä, jossa kyetään arvostamaan toista yksilönä. “ (Vuorikoski ja Kiilakoski, s.318, 2005) (täällä paljon selkeämmin kuin tässä artikkelissa)

ihmisten itseydet syntyvät, elävät ja voivat hyvin tässä välissä (inbetween) strääfissä, niin kauan kuin minät ja sinät kohtaavat ja käyvät dialogia. s.3

DIALOGINEN OPETUS JA DIALOGINEN SUHDE OPETUKSESSA

Kasvatuksellinen suhde on dialoginen suhde, johon kuuluu inhimillistä ymmärrystä. Opetustilanne on Minä-Sinä suhde. (Buber) s.5

Dialogi on suhde, jossa keskustelu suuntautuu tarkoituksenmukaisesti opettamiseen, oppimiseen ja ymmärrykseen. Se on jatkuvaa ja kehittyvää kommunikointia (Burbules, 1993, x ja 8-9)

Dialogiin kuuluu se, että siihen osallistuva henkilö on valmis kuuntelemaan toisia riittävällä sympatialla sekä kiinnostunut ymmärtämään toisen näkökulmia. “Dialogissa on pystyttävä kohtaamaan erimielisyydet ilman vastakkainasettelua ja oltava halukas tutkimaan näkökantoja, joita ei itse kannata”. (Bohm & Peat, 1992, 246).

käytännön opetustilanteessa halu pyrkiä yhteiseen merkitykseen ja valmius muuttaa mielipiteitä. s.6

DIALOGI, MODERNI JA DIFFERENCE

Dialogiseen suhteeseen erilaisuuden ja toiseuden hyväksyminen s.6

sekä Buberin ja Bahtinin dialofilosofiaan kuuluu “toinen”, jonka kanssa dialogia käydään ja joka ei ole identtinen “itsen” kanssa s.6

dialogi ei edellytä identiteettien samuutta, samanlaista ajattelua tai samanlaisia arvoja s.6

DIALOGI JA EMOOTIOT

Burbules (1993, 36-41) mainitsee kuusi dialogiseen suhteeseen kuuluvaa emotionaalista elementtiä s.7-8:

1. osallisuus ja välittäminen (toisten osallistujien huomioonottamien)

2. luottamus (sitoutuneena yksilö antaa itsestään jotain ja näin ollen luottaa toisiin)

3. kunnioitus (itsen ja toisten kunnioittaminen saa uskomaan, että dialogi on vaivan arvoinen)

4. arvostus (arvostus toista kohtaan saa kunnioittamaan toista erilaisuudesta huolimatta)

5. affektit (tunne siitä että kuuluu ryhmään ja dialogiin) ja

6. toivo (toivo antaa dialogille aikaa onnistua. sen ansiosta keskustelu jatkuu)

DIALOGI PELINÄ JA PELIN SÄÄNNÖT

(Burbules, 1993, 80-82) on esitetty seuraavat säännöt tai maksiimit s.8-9:

1. osallistumisen sääntö (dialogi vaatii aktiivista osanottoa, jonka täytyy perustua vapaaehtoisuuteen)

2. sitoutumisen sääntö (Sitoutumiseen kuuluu yhteisymmärrykseen tai yhteismerkitykseen pyrkiminen)

3. vastavuoroisuuden sääntö (osallistujien keskinäinen kunnioitus ja huolenpito)

4. vilpittömyyden ja rehellisyyden sääntö (ei harhauteta tai valehdella)

5. reflektiivisyyden sääntö (omien ennakko-oletusten ja uskomusten tutkiminen ja kriittinen arviointi)

# data[].attributes.body
Dialogi ei usein ole ideaalitilanne, jossa kaikki kunnioittavat toisiaan, tuntevat olonsa turvalliseksi, kaikkien ideoita suvaitaan ja niitä pohditaan vasten moraalisia periaatteita.

Opiskelijat tuovat tilanteeseen omat arvonsa ja asenteensa. Ryhmäläisten käytännöt ja normit voivat olla keskenään hyvin erilaiset

Dialogi näyttäytyy kaikille omalla tavallaan. Jonkun näkökulma voi olla hyödyllinen, kun se on toiselle uhka tai mahdottomuus.

Burbules (2000, 258-259) jaottelu (millaisin eri tavoin ryhmäläisten sosiaaliseen ja kulttuuriseen taustaan liittyvät erot ja erilaiset näkökulmat mahdollisesti tulevat kuulluiksi tai vaiennetaan: (s.325-326)

1. erilaisuus pyritään näkemään rikkautena

2. painotetaan erilaisuuksien kunnioittamista

3. korostetaan erilaisten kulttuureiden ja ryhmien sopusointuista rinnakkaiseloa (erojen suurpiirteinen sivuuttaminen)

muuta:

Ellsworth (1992) mukaan dialogisuudessa on kyse tasa-arvoisuuden illuusiosta s.327

Fisher (2001) mukaan feministisessä pedagogiikassa korostuu turvallisen ilmapiirin luominen

tavoitteena luottamus, keskinäinen ymmärrys ja sitoutuminen oikeudenmukaisuuden lisäämiseen. Dialogiin tulee voida osallistua omien kokemustensa ja maailman hahmottamisen tapojen mukaisella tavalla. s.330

# data[].attributes.body
Understanding Cultural Diversity and Diverse Identities =
Kulttuurisen monimuotoisuuden ja erilaisten identiteettien ymmärtäminen

Määritelmät
Kulttuurinen monimuotoisuus on kiistanalainen, avoin termi, joka viittaa yleensä siihen, että ihmisten välillä on rinnakkaiseloa muun muassa erilaisten tietojen, uskomusten, taiteen, moraalin, lakien, tapojen, uskontojen, kielten, kykyjen ja vammaisten, sukupuolten, etnisten ryhmien, rotujen, kansallisuuksien, seksuaalisten suuntautumisten jne. kanssa. Se voi ulottua siihen, miten ihmiset reagoivat tähän todellisuuteen ja miten ihmiset päättävät elää yhdessä tämän todellisuuden kanssa. (s.1)

Cultural Diversity and Identity = Kulttuurisen monimuotoisuuden ja identiteetin esittely

Ympäri maailmaa on jakautumia eri kategorioihin ja ryhmiin. Tällaisten ryhmien kulttuuriryhmät kokevat, että heidän jäseniänsä syrjitään, kiusataan, vainotaan ja syrjitään. Ihmiset ovat täynnä erilaisuutta kuten sukupuolen, sosiaalisen luokan, etnisen taustan, rodun, kielen kykyjen ja vammaisten, uskonnon, seksuaalisen suuntautumisen, tarpeiden, kansallisuuden, poliittisen kannan, kansalaisuusaseman, perheen koostumuksen, tulojen, ammatin jne. suhteen. (s.1)

Unescon kestävän kehityksen neljäntenä tavoitteena on osallistavan ja tasapuolisesti laadukkaan koulutuksen ja elinikäisen oppimisen edistäminen kaikille, mutta kulttuurien monimuotoisuus tuo sekä mahdollisuuksia, että haasteita tämän tavoitteen saavuttamiseen. Vaikka tasapuolisuus ja oikeudenmukaisuus ovat globaalisti yleisiä termejä, on monet kulttuurit huonossa asemassa esimerkiksi historian vääryyksien, ennakkoluulojen, pelkojen ja väärinkäsityksien vuoksi. (s.1-2)

Viimeisten vuosien aikana koulutuksen saatavuus ja osallistuminen on kasvanut, mutta vuonna 2017 262 miljoonaa lasta ja nuorta jäi koulun ulkopuolelle ja yli puolet lapsista ja nuorista ei täytä luku- ja matematiikka-alan vähimmäistasovaatimuksia. (s.2)

Syrjäytyneissä maissa ja kulttuureista sekä taustoista tulevat ihmiset jäävät usein tasapuolisen, laadukkaan koulutuksen ja elinikäisen oppimisen ulkopuolelle. Monista tällaisista maista puuttuu jopa tilat, jossa koulutusta voitaisiin tarjota tai tiloista puuttuu juomavesi, internet ja tietokoneet. Siksi ihmisten on aika miettiä uudelleen, mitä kulttuurinen monimuotoisuus voi tuoda tähän maailmaan ja miten ihmiset voivat tehdä yhteistyötä tämän mahdollisuuden hyödyntämiseksi, mikä on myös kestävän kehityksen tavoitteiden, erityisesti tavoitteen 4, tavoite. (s.2)

Two Perspectives of Understanding Culture = Kulttuurin ymmärtämisen kaksi näkökulmaa

On tärkeää erottaa, mihin kulttuurin osa-alueisiin eri tilanteissa viitataan sillä kulttuuria, voidaan käyttää negatiivisesti ja positiivisesti (Leimaaminen, kunnioittaminen, sulauttaminen ja pakottaminen). Siksi on tärkeää erottaa mihin kulttuurin osa-alueisiin tilanteessa viitataan. (s.2)

Superficial eli pinnalinen tarkoittaa helposti havaittavia asioita, joilla ei välttämättä ole merkittävää vaikutusta ihmisten perusidentiteetteihin ja yhteenkuuluvuuden tunteeseen, toisin kuin huomattavalla kulttuuritasolla. Käsitteitä tulisi kuitenkin tarkastella eri näkökulmista. Esimerkiksi festivaalit voivat olla pinnallisia, mutta ne voivat liittyä myös ihmisten identiteettiin, kuten homojen oikeuksien paraatiin tai uskonnollisiin festivaaleihin. Kieli on toinen esimerkki kulttuurieroista, jota voidaan pitää pinnallisena. Monille kieli (erityisesti muut kielet kuin äidinkieli) on vain väline, jolla ihmiset kommunikoivat. (s.2)

On erotettava toisistaan yliyksinkertaistettu näkökulma ja kattavampi näkökulma kulttuurin ymmärtämiseen.
(s.2)

Yksinkertaistettu näkökulma : Yhdistää helposti havaitut kulttuuriset piirteet tiettyyn ryhmään, mutta sulkee ulos monikulttuuriuden, monimuotoisuuden ja erilaiset tuntomerkit, jotta asia yksinkertaistuu ja se on helpompi sulauttaa (esim. yhteiskunnan normeihin)(s.2-3)

Kattavampi näkökulma: Pyrkii ylittämään yksinkertaistetun ymmärryksen erityisesti suhteessa niihin kulttuureihin ja ihmisiin, jotka on historiallisesti syrjäytetty. (s.2-3)

Ihmisten ymmärrys kulttuurista ja siihen liittyvistä ihmisistä vaikuttaa siihen, miten ihmiset kohtelevat kulttuuria ja ihmisiä (Taylor ja Gutmann 1994). Tämä näkökulma ei edellytä vain muutoksia politiikassa, ihmisten asenteessa ja opetuksessa materiaalit vaativat myös kaikkien ihmisten voimaannuttamista, jotta he ymmärtäisivät paremmin toisiaan ja heidän kulttuurejaan. (s.3)

Identity Issues in Education : Identiteettiin liittyvät ongelmat opetuksessa
Kulttuuri liittyy läheisesti ihmisen identiteettiin, kuten siihen miten ihminen näkee itsensä ja muut. Monipuoliset kulttuurit johtavat erilaisiin identiteetteihin, jotka lisäävät mahdollisuuksia ja haasteita koulutukseen ja yhteiskuntaan. Erilaiset kulttuurit ovat lisääntyneet ympäri maailmaa (myös kouluissa ja työpaikoilla). Jotta ihmiset pystyvät elämään ja työskentelemään yhdessä edellyttää se muiden kulttuurien ja identiteettien oppimista, ymmärtämistä erilaisia näkökulmia kohtaan. (s.3)

Vaikeuksia syntyy silloin kun erilaiset identiteetit eivät sovi yhteen ja niiden on kilpailtava keskenään. Tämä voi olla vaikea haaste voittaa, koska taustalla voi olla ennakkokäsityksiä ja väärinkäsityksiä.(s.3)

# data[].attributes.body
HEINONEN & MUSTONEN (2006) GRADU

https://jyx.jyu.fi/bitstream/handle/123456789/11536/URN_NBN_fi_jyu-2006530.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Pyrkiessään ymmärtämään tapahtumia yksilöt tarkastelevat näitä tapahtumia erilaisten kehysten kautta ja kehykset määrittelevät tällöin millaisesta tapahtumasta on kyse, ja miten yksilön tulisi toimia tilanteessa

Kehykset ohjaavat yksilöiden toimintaa eri tilanteissa ja auttavat tilanteen osapuolia tulkitsemaan toistensa toimia. Kehysten avulla siis sekä tuotetaan todellisuutta että tulkitaan sitä.

Kehys on nimi toimintakokonaisuuksille, jotka sosiaalisen elämän käytännöissä ilmenevät vakiintuneina ja joista kielenkäytössä ja arkitiedon pohjalta voidaan puhua erillisinä kokonaisuuksina.

Koska kehys on viime kädessä jokaisen yksilön omaa tulkintaa, voivat osapuolet helposti tulkita tilanteen väärin. Usein tilanteen konteksti kuitenkin poistaa väärät tulkinnat ja ohjaa osapuolia tulkitsemaan tilannetta samalla tavalla.

Goffmanin ajatuksena on että, jokaisella tilanteella on olemassa niin sanottu pääkehyksensä, jonka pohjalta tilanne tulee ymmärrettäväksi.

pääkehykset muodostuvat kahdesta osasta:

Luonnollisilla kehyksillä hän tarkoittaa niitä tilanteen tai tapahtuman elementtejä, jotka ovat yksilöstä riippumattomia ja puhtaasti fysikaalisia (asiat/tapahtumat, jotka olemassa yksilöstä riippumatta, yksilön rooli ei kovinkaan erityinen)

sosiaalisissa kehyksissä ihmisten tahdolla ja valinnoilla on keskeinen merkitys tapahtumien etenemisessä.

Pääkehykset ovat suhteellisen vakiintuneita käsityksiä todellisuudesta, jotka auttavat yksilöitä ymmärtämään tilanteita ja ilmiöitä samalla tavalla.

Pääkehykset ovat kulttuurisidonnaisia ja usein tiedostamattomia ja niiden avulla samassa kulttuurissa toimivat yksilöt jakavat tilanteiden yhteisen merkityksen.

pääkehyksen rikkoutuminen/vaihtuminen muuttaa laajempaa käsitystä yhteiskunnasta ja vaikuttaa tätä kautta myös yksittäiseen tilanteeseen ja tämän tilanteen saamaan tulkintaan.

Pääkehyksen voi rikkoa esimerkiksi jokin yllättävä tapahtuma. Tämä saa ihmiset epäilemään omaa käsitystään ympäröivästä maailmasta, koska jotkut kehyksen tekijöistä kyseenalaistuvat.

(gradussa Sosiaalityötä ajatellen tällaisesta kehyksen vaihtumisesta voitaisiin puhua esimerkiksi silloin, jos sosiaalitoimistossa tehtävä kunnallinen sosiaalityö siirrettäisiin yllättäen toteutettavaksi esimerkiksi jollekin kolmannen sektorin järjestölle)

KEHYSTEN VÄLISET SUHTEET

Ihmisten arkipäivän kulku koostuu erilaisista kehyksistä ja siirtymistä näiden kehysten välillä. Erilaisten toimintakokonaisuuksien eli kehysten pohjalta rakentuu erilaisia todellisuuksia.

Kehys on jokaisen yksilön oma tulkinta, mistä johtuen samakin tilanne tai tapahtuma voidaan aina ymmärtää ja tulkita eri tavoin.

Kehyksen murtamisesta on kyse puolestaan silloin, kun joku toiminnan osapuolista toimii niin, että hän pakottaa kaikki osalliset siirtymään toiseen kehykseen

esimerkkinä voidaan nähdä asiakastilanne, jossa sosiaalityöntekijä ja asiakas keskustelevat asiakkaan tilanteesta. Yhtäkkiä asiakas alkaa itkeä hysteerisesti keskustelun aikaansaaman tunnelatauksen vuoksi. Tapahtuman seurauksena asiakastilanteen sen hetkinen kehys murtuu ja työntekijä on pakotettu astumaan uuteen kehykseen (esim. lohduttaja, sivustaseuraaja)

Kehysten epäselvyydestä voi olla seurauksena virheellinen kehystäminen. Toisin sanoen yksilö valitsee epäselvässä tilanteessa väärän kehyksen, josta käsin tilannetta tarkastelee ja tämä johtaa yksilön väärin orientoituneeseen käyttäytymiseen. Virheellinen kehystäminen voidaan nähdä eräänä syynä kehysten ristiriitoihin

Kehysanalyysin tärkeänä ajatuksena on kuitenkin se, että eri tilanteissa, eri kehyksissä, omaksumme hyvin erilaisia toiminta- ja ajatusmalleja. Eri kehysten puitteissa yksilöille siis muotoutuu erilaisia roolien ja identiteettien muotoja

Goffmanin kehysanalyysin keskeisenä ajatuksena onkin havainto siitä, että mikä tahansa tapahtumakulku sisältää yleensä useiden eri kehysten piirteitä

# data[].attributes.body
Suoninen (2014, s. 48): kasvojen suojaaminen (kielenkäyttö ja suostuttelu)
Vuorovaikutustilanteissa puheen vaikuttavuuteen liittyy puhujan luoma kuva itsestään ja keskustelukumppaneistaan

(s. 49) Kasvotyö (Goffman 1955) vaikuttaa siihen kuinka vakavasti keskustelija ja heidän ajamansa asiat otetaan

arkielämässä keskustelupuheenvuorot otetaan usein pelkkänä informaation vaihtona

Goffmanin mukaan töksäyttävä kertoja on suuressa vaarassa menettää kasvonsa

"Välitön syy tyylin valintaan on siinä, että henkilöä, joka kertoo mutkattomasti hyvin yllättäviä asioita, aletaan herkästi epäillä epäluotettavaksi tai epänormaaliksi

kasvojen suojelemisen käsitteessä havainnollistetaan säännönmukaisuutta poikkeuksellisten vaikeiden asioiden kertomisessa niiden arkaluontoisten, epäuskottavien tai tuomittavien aiheiden takia

itserefleksiivisyyden mahdollistaminen etukäteen (miten muut voivat tulkita), jolloin voi välttää negatiivisesti leimaavia luokituksia eli kategorioita

(s. 51) monimutkaiset ilmaukset luovat "normaalin ihmisen" vaikutelman, koska hän tiedostaa asian outouden

(s. 52) vuorovaikutustilanne on erityisen haastava, jos myös keskustelukumppanin kasvot ovat uhatut (esim. valehtelusta syyttäminen)

(s. 54) arkaluonteista asiaa (kuten kritiikkiä tai syyttelyä) esittäessä sanamuotojen, tyylin pehmeyden ja takkuilun merkitys voi näkyä esim. kritiikin antajan osalta ymmärtäväisenä luonteena

erilaiset tavat suojelevat molempien keskustelijoiden kasvoja

jännitteen pehmentäminen rakentaa pitkäaikaisia yhteistyösuhteita (esim. pari-, asiakas- tai työsuhde)

(s. 51) suostuttelussa korostuu myös kuvauksellinen ja kertomuksellinen muoto esim. pyytäessä kallista tai erikoista asiaa -> asian hyväksyttävyys ja tärkeys vaikuttavat sen ilmaisemiseen

diskursiivisen sosiaalipsykologian suuntaus: tarkastelee, kuinka monin tavoin arkipuheessa voidaan tuottaa vaikuttavuutta psykologisin keinoin (oma havainto, tuntemus ja päättely)

(s. 55) tunteiden vaikutukset, kuten empatia

asianmukaiset tunteet arkielämässä

sopimattomat tunteet voivat vaarantaa vuorovaikutuksellisen yhteistyön

tunteet vaikuttaa vaikutusvaltaan hierarkkisesta paikasta riippumatta

ylempänä hierarkiassa pomot, vanhemmat yms. ja alempana alaiset, lapset yms.

keskustelijoiden välisissä statuseroissa korostuu oman ja vuorovaikutuskumppanin kasvojen suojelun taito

# data[].attributes.body
Treating People with different cultures equally s.5-6 (ihmisten kohteleminen tasa-arvoisesti)

s.5:

Ketään ei saa syrjiä ja jokaisella pitäisi olla oikeus osallistua tasavertaisesti päätöksentekoon

Tasavertaisuuden voidaan katsoa kohtelevan kaikkia ihmisiä vapaina ja tasa-arvoisina niin kauan kuin seuraavat kolme edellytystä täyttyvät:

1) kaikkia ihmisten perusoikeuksia suojellaan

2) ketään ei houkutella omaksumaan arvoja, joita suurin osa ihmisistä jakaa

3) sekä teoriassa että käytännössä päätöksentekijät ovat vastuussa (Taylor ja Gutmann 1994).

Eri kulttuurien ja identiteettien tasa-arvoisuus tarkoittaa sitä, että moraalisesti kaikki ihmiset ovat pohjimmiltaan tasa-arvoisia

Kansalaisen ei pitäisi olla niin vauras, että hän voi ostaa toisen, eikä yksikään niin köyhä, että hänen on pakko myydä itseään (Rousseau 1997, s. 78)

s.6:

tasa-arvoisuuden ylläpitäminen saattaa johtaa myös siihen, että kaikkea käsitellään pinnallisesti koulutuksessa menemättä syvälle mihinkään.

Protecting minority People and their cultures s.6-8 (vähemmistöjen puolustaminen)

s.6:

Sulautuminen johtaa vähemmistökulttuurien ja -identiteettien sukupuuttoon.

sulautuminen (“akkulturaatio”) tarkoittaa sopeutumista, jolloin kaksi erillään ollutta kulttuuria kohtaavat ja sekoittuvat toisiinsa.

Yhteiskunnassa on johdonmukainen, yhtenäinen kulttuurinen ja moraalinen rakenne.

Oletukset (sosiaalinen yhteenkuuluvuus ja vakaus, perinteiset arvot) luovat illuusion siitä, että ihmisten homogeenisuus on normaali ja arvokas tila, kun ihmiset luopuvat vähemmistökulttuuristaan, heidät voidaan hyväksyä ja toivottaa tervetulleiksi enemmistöön ilman syrjintää ja ennakkoluuloja.

s.7:

monet vähemmistöt ovat yhteiskunnan marginaalissa historiallisen epäoikeudenmukaisuuden vuoksi, ja päättäjien ja kasvattajien on otettava tämä huomioon ja säädettävä erilaisia säädöksiä epäoikeudenmukaisuuden korjaamiseksi.

yksilöllinen identiteetti ja ryhmäidentiteetti

yksilöllisen identiteetin suojelun keskipisteenä ovat yksilön oikeudet valita, muodostaa ja muokata kulttuureja ja identiteettiä, joita ei voida uhrata yleisen edun vuoksi, kuten kulttuurin tai ryhmän säilymisen suojelu ja ylläpitäminen.

ryhmäidentiteetissä on useita jäseniä, joilla on erilaisia intressejä,  vaatimuksia ja henkilöllisyyksiä. Se miten yhteiskunta reagoi näihin identiteetteihin, määrää pitkälti sen, miten ihmiset toimivat yhteiskunnassa, ja vaikuttaa ihmisiin, jotta he voivat kehittää täyden itsetunnon ja yhteisen yhteisön tunteen (Jackson 2014).

kulttuurien suojelua ja puolustamista om kritisoitu kolmesta näkökulmasta

1. on vaikea määritellä, missä määrin ja missä määrin suojelua on sovellettava eri kulttuureihin

2. kulttuurien suojelu ei saa olla tekosyy perusarvojen tai ihmisoikeuksien  loukkaamiselle.

3. lähestymistapaan liittyy sisäistä jännitettä: ryhmäkulttuurien ja -identiteettien suojelu voi olla ristiriidassa yksittäisten identiteettien kanssa tai estää niitä.

Teaching about cultural diversity by dialogue s.8 (moninaisuuden opettaminen)

Vuoropuhelu on välttämätöntä moninaisuuden opettamiseksi. Moninaisuuden opettaminen on välttämätöntä, jotta ihmisillä on täydellisempi ja kattavampi näkemys tästä maailmasta ja ihmiskulttuurin säilyttäminen. Kaikki ihmiset tulisi ottaa mukaan vuoropuheluun yhteistyön aikaansaamiseksi (Servaes 2005).

monimuotoisessa yhteiskunnassa eläminen edellyttää

suvaitsevaisuutta ja kunnioitusta toisia kohtaan

kasvattajien opetusta eri kulttuurista tulevien vuoropuhelua (tätä vaaditaan, jotta suvaitsevaisuus ja kunnioitus voi toteutua)

conclusion s.8-9 (johtopäätökset)

kulttuurinen monimuotoisuus on laaja kokonaisuus, jossa erilaiset (ja joskus ristiriitaiset) lähestymistavat sitä kohtaan ovat rinnakkain.

Ei ole olemassa ehdotonta hyvää tai pahaa, ehdottoman tehokasta tai tehotonta lähestymistapaa kulttuurisen monimuotoisuuden ymmärtämiseen ja opettamiseen.

Kyse on pikemminkin siitä, millainen lähestymistapa sopii paremmin tiettyyn kontekstiin ja missä määrin kulttuurista monimuotoisuutta ymmärretään tai ymmärretään väärin kontekstissa.

se voisi tuoda yhteiskunnalle toivoa tuoda eri kulttuureista tulevia ihmisiä yhteen ja tehdä yhteistyötä kaikkien ihmisten kohtaamien ongelmien ratkaisemiseksi.

# data[].attributes.body
“Dialogisuuteen liitetään opiskelijakeskeisyys, vastavuoroisuus ja kohtaaminen” (s. 309)

“Dialogisuudella koulusta voidaan luoda inhimillisempi tila, joka kunnioittaa entistä paremmin jokaiseen yksilöön sisältyvää kasvupotentiaalia ja kasvattaa samalla yhteisöllisyyteen” (s. 314)

DIALOGI - KÄTILÖ JA PAARMA
Sokrateen menetelmä, joka pyrkii herättämään kasvatettavassa ajatuksia, jotka hänellä on jo idullaan (s.314)

keskustelu kätilönä s.315:
Keskustelijakätilön tehtävänä on rohkaista ilmaisemaan ajatuksia, joita muutoin ei ajateltaisi ainakaan yhtä nopeasti.

Älyllisen kätilön haasteena on erotella, onko syntynyt ajatus hyödyllinen vaiko pelkkä harhakuva.

(Platon, 1979, 150b-151c)

kätilön kaltainen keskustelija ei pakkosyötä omia mielipiteitään, ei manipuloi omaksumaan omaa uskomusjärjestelmää tai menettelytapojaan.

vauhdittaa keskustelukumppanissa jo olemassa olevia, vaikkakin ehkä kätkettyjä prosesseja.

Kätilöstä säilytetään ajatus siitä, ettei kriittisen pedagogin tehtävän ole tarjota omia mielipiteitään, manipuloida tai pakottaa opiskelijoita, vaan herätellä heidät ajattelemaan itse (s.316)

keskustelu paarmana s.315:

Sokrateen paarman tehtävänä on nostaa esille teemoja, joista vaietaan. Tässä roolissa se provosoi ja kyseenalaistaa vallitsevaa kulttuuria (Platon 1999a, 30e.)

Paarma ei pelkää ärsyttää ja nostaa esille kipeitäkin asioita

He eivät tunne toimintansa perusteluja ja kuvaavat toimintaansa joksikin muuksi kuin mitä se on.

Paarmana toimiminen on kriittisen pedagogiikan tärkeimpiä tavoitteita, sillä avoin keskustelu voi tuoda esiin uusia näkökulmia. (s.316)

s.315-316:

Sokraattisen dialogin ytimeen kuuluu kysymysten esittäminen ja

Huomattava osa ihmisten uskomuksista on perittyjä käsityksiä

Vasta uskomusten kriittinen koetteleminen tekee niistä aidosti omia mielipiteitä

Dialogia on tärkeä käydä, jotta voidaan tarkastella, mitkä käsitykset ovat oikeita ja mitkä vääriä

KOHTEESTA TOIMIJAKSI

s.317:

Dialogi lupaa suhtautumistavan, jossa opiskelijoiden oma kokemusmaailma ja mielipiteet pääsevät esille. He ovat mukana tuottamassa tietoa ja määritelmässä suhtautumistaan siihen.

Dialogin edellytyksenä toiset tulee nähdä arvokkaina.

Koulutuksessa vallitsee kunnioittamisen ja keskinäisen luottamuksen ilmapiiri eikä ketään kohdella välineenä tai kohteena.

Minä-Se suhde (Martin Buber, 1993), jossa toinen ihminen tulkitaan ennalta ulkoapäin, ilman että ihmisellä itsellään on mahdollisuutta vaikuttaa siihen, miten tulee havaituksi.

Dialogi ei ole mahdollista, jos ennakkokuvitelmista pidetään kiinni

Minä-Sinä suhde (Buber, 1993), jossa toinen kohdataan sinänä. Häntä ei alisteta kohteeksi ja hyväksytään omassa ainutkertaisuudessaan.

Suhde edellyttää dialogista kanssakäymistä, jossa kyetään arvostamaan toista yksilönä. (s. 318)

Dialogin aika, paikka ja tarkoitus luovat raamit kohtaamiselle, johon vaikuttavat ihmisten odotukset, tunteet, ajatukset, elämänkokemukset, vireystila ja kiinnostus vuorovaikutukseen (s. 321-322)

(Opettajien) ja opiskelijoiden tulisi tiedostaa osallistujien erilaisuus ja erilaiset lähtökohdat eikä olettaa itsestäänselvyytenä, että kaikilla on yhtäläiset mahdollisuudet osallistua dialogiin (s.323)

Dialogin suhde riippuu siitä missä he tapaavat (luokka, kahvila) ja millä tavoin he ovat suhteessa toisiinsa (seisovat, istuvat, verkkoyhteydellä). Myös tapaamiset ja keskustelut tuntien ulkopuolella ovat merkittäviä opetustilanteen muovaajina (jotkut ovat hyvinkin tuttuja keskenään) (s. 324)

tapa, jolla dialogissa ollaan vaikuttaa siihen, mitä sanotaan ja miten asiat ymmärretään. Kasvokkain vaikuttaa viestit ja eleet. (s.324)

EROT JA ERILAISUUS

s.324-325

Dialogi ei usein ole ideaalitilanne, jossa kaikki kunnioittavat toisiaan, tuntevat olonsa turvalliseksi, kaikkien ideoita suvaitaan ja niitä pohditaan vasten moraalisia periaatteita.

Opiskelijat tuovat tilanteeseen omat arvonsa ja asenteensa. Ryhmäläisten käytännöt ja normit voivat olla keskenään hyvin erilaiset

Dialogi näyttäytyy kaikille omalla tavallaan. Jonkun näkökulma voi olla hyödyllinen, kun se on toiselle uhka tai mahdottomuus.

Burbules (2000, 258-259) jaottelu (millaisin eri tavoin ryhmäläisten sosiaaliseen ja kulttuuriseen taustaan liittyvät erot ja erilaiset näkökulmat mahdollisesti tulevat kuulluiksi tai vaiennetaan: (s.325-326)
erilaisuus pyritään näkemään rikkautena

1. painotetaan erilaisuuksien kunnioittamista

2. korostetaan erilaisten kulttuureiden ja ryhmien sopusointuista rinnakkaiseloa (erojen suurpiirteinen sivuuttaminen)

muuta:

Ellsworth (1992) mukaan dialogisuudessa on kyse tasa-arvoisuuden illuusiosta s.327

Fisher (2001) mukaan feministisessä pedagogiikassa korostuu turvallisen ilmapiirin luominen

tavoitteena luottamus, keskinäinen ymmärrys ja sitoutuminen oikeudenmukaisuuden lisäämiseen. Dialogiin tulee voida osallistua omien kokemustensa ja maailman hahmottamisen tapojen mukaisella tavalla. s.330

# data[].attributes.body
Sosiaali konstruktionismin lähestymistapaa edustavissa suuntauksissa on katsottu, että jopa koko sosiaalinen todellisuus rakentuu vuorovaikutuskäytäntöjen kautta. (s.29)

Sosiaalinen konstruktionism i tarkoittaa lähestymistapaa, jossa tarkastellaan, miten ihmiset rakentavat kielellisen kanssakäymisensä kautta sosiaalisen todellisuutensa sellaiseksi, mitä se ei olisi ilman kuvauksiin valittuja sanallisia kategorioita. (s.29)

Sosiaalinen todellisuus tarkoittaa ymmärrystä, jonka useampi ihminen jakaa ja pidetään yhteisesti yllä = tietoa, joka luokitellaan kussakin kulttuurissa luotettavaksi, tärkeäksi tai arvostetuksi on sosiaalisen todellisuuden ominaisuus (s.29)

Vuorovaikutuksen ymmärtämisestä haastavaa tekee sen säännönmukaiset piirteet ja yllätykselliset käänteet joita mahdoton ennakoida. (s.30)

Interaktio... palaa myöhemmin s.31-32

# data[].attributes.body
FUNKTIO

Vuorovaikutusprosessin kannalta on olennaista, millainen tehtävä eli funktio puheenvuorolla on eli mitä seurauksia ja asiantiloja se tuottaa. (s.33)

Ilmeiseltä näyttävä funktio voi olla esim. kysyminen, kritisoiminen, kehuminen tai puolustautuminen mutta vuorovaikutuksessa kaikki ei ole sitä, miltä aluksi näyttää. Funktio tulkittavissa vasta vuorovaikutusprosessin laajemmassa kokonaisuudessa.
-ystävälliseltä näyttävä siirto saatetaan tulkita kriittiseksi -> aiheuttaa puolustautumista TAI määrääminen tulkitaan liialliseksi siten -> efekti kääntyy päinvastaiseksi. (s.33)

Se, mitä funktioita vuorovaikutussiirto kulloinkin tuottaa, on syytä päätellä laajemman vuorovaikutuskulun tapahtumayhteydessä eli kontektissa. (s.33)

Ulkopuolisen tarkkaillessa vuorovaikutusta sosiaalipsykologisesti, hän ei voi tukeutua pelkästään omaan tietoonsa vuorovaikutusprosessin kulusta. Tärkeää on tulkita sitä, miten monin tavoin vuorovaikutuksen osanottajien välille voi kehkeytyä yhteistä ymmärrystä tai sen esteitä.
Yhteinen ymmärrys= jaettu käsitys keskustelun muodosta ja sisällöstä. (s.33)

# data[].attributes.body
-Kaikissa kanssakäymisen tilanteissa osapuolilla on taipumus toimia jonkin linjan mukaisesti. Linjalla tarkoitetaan sitä, millaisella sanallisten ja sanattomien tekojen kokoelmalla kukin ilmaisee näkemyksensä tilanteesta ja samalla arviointia tilanteen osanottajista, erityisesti itsestään. Linja voidaan ottaa tietoisesti tai tiedostamattomasti. Muut osapuolet olettavat että linjan ottaminen on enemmän tai vähemmän tietoinen valinta. Linja vaikuttaa siihen, millaisen vaikutelman muut muodostavat ja sitä kautta myös vastaukseen. (s.23)

- Kasvot on yksilön oma sosiaalinen  arvo, joka perustuu linjaan jonka muut olettavat yksilön tietyssä tilanteessa ottaneen. Kasvot ovat hyväksyttyjen sosiaalisten määreiden kautta syntyvä kuva minästä. Muutkin voivat jakaa tuon kuvan, esimerkiksi silloin kun joku antaa itsestään hyvän kuvan, antaa hän usein hyvän kuvan ammatistaan tai uskonnostaan. (s.23)

Ihminen kiintyy kasvoihinsa ja hänen tunteensa kiinnittyvät niihin. Mikäli uusi sosiaalinen tilanne ylläpitää aikaisemmin rakentuneita kasvoja, se ei synnytä suuria emotionaalisia reaktioita kun taas huonommin tai paremmin mennyt sosiaalinen tilanne voi tuntua ihmisestä hyvältä tai huonolta. (s.24)

Yleensä kiinnittyminen joihinkin kasvoihin ja se helppous, jolla vastakkaista tietoa yksilön itsensä tai muiden taholta voi välittyä, on yksi syy siihen miksi mikä tahansa kontakti muiden kanssa sisältää sitoutumisen.
Jollakin voi olla tunteita myös toisia varten ylläpidettyjä kasvoja kohtaan, ja vaikka nämä tunteet voivat määrällisesti ja suuntautumisensa puolesta olla erilaisia kuin ne tunteet, joita hän tuntee omia kasvojaan kohtaan, ne synnyttävät suhteen toisten kasvoihin, mikä on yhtä välitön ja spontaani kuin hänen suhteensa omiin kasvoihinsa.  Ryhmässä ryhmän säännöt ja tilanteet määrittävät, minkälaisia tunteita kullakin on kasvoja kohtaan ja miten ne jakaantuvat muiden tilanteessa mukana olevien kasvojen kesken.
Henkilön ylläpitämät tai hänen puolestaan ylläpidetyt linjat ovat yleensä luonteeltaan oikeutettuja ja institutionalisoituja. Toimija, jolla on tunnetut tai näkyvät tunnusmerkit, voi odottaa saavansa tietynlaiset kasvot ja voi tuntea, että tämä on moraalisesti oikein. Tunnusmerkeistä ja tavanomaisesta luonteesta hänellä on hyvin rajoitetusti liikkumatilaa valitessaan linjaansa ja vähän valinnanvapautta suhteessa kasvoihinsa. (s.24-25)

Tavanomaisten tunnuspiirteiden perusteella  henkilön vastuulle lisätään joukko muita tunnusmerkkejä, jotka eivät tule esiin, ennenkuin henkilö toimii näiden vastaisesti (esim. Joku henkilö on tarkka ja siksi häntä pidetään myös täsmällisenä mutta henkilö onkin usein myöhässä) tällöin kaikki tulevat tietoisiksi niistä piirteistä ja olettavat, että hän oli tarkoituksellisesti antanut väärän vaikutelman, että nämä piirteet todella kuuluvat hänelle. (s.25)

Huoli omista kasvoista saa henkilön usein kiinnittämään huomion meneillään olevaan toimintaan, hänen täytyy kasvoja ylläpitääkseen huomioida myös sen hetkisen toiminnan ulkopuolinen sosiaalinen maailma. Jotta hän kykenee nykyisessä tilanteessa pitämään kiinni kasvoistaan, hänen on aiemminkin pitänyt kieltäytyä sellaisista toimista, joiden käsittely voisi myöhemmin olla vaikeaa. (s.25)

Kasvojen menetystä pelätään osaksi siksi, että muut voivat pitää tätä merkkinä siitä, että tulevaisuudessa hänen tunteita ei tarvitse ottaa huomioon. Senhetkisen tilanteen ja laajemman sosiaalisen maailman välisellä riippuvaisuudella on kuitenkin tietty rajoitus: kun kohdataan ihmisiä, joiden kanssa ei jatkossa olla missään tekemisissä, on mahdollista ottaa jokin sellainen vahva linja, jonka tulevaisuus voi asettaa kyseenalaiseksi, tai kärsiä nöyryytyksiä, jotka tekisivät myöhemmän toiminnan samojen ihmisten kanssa sietämättömäksi. (s.25)

Jos henkilöstä tai hänen toiminnastaa tulee ilmi jotain sellaista, jota ei parhaalla tahdollakaan saada sovitettua hänelle varattuun linjaan, voidaan sanoa että henkilöllä on väärät kasvot. Jonkun taas  voidaan sanoa olevan ilman kasvoja, jos hän on yhteydessä toisiin ilman, että hänellä on valmiina jokin sellainen linja, jonka hänen kaltaisensa osanottajan oletetaan kyseisessä tilanteessa ottavan.(s.26)

Kun joku kokee, että hänellä on kasvot, tuntee hän olonsa usein varmaksi ja luottavaiseksi. Tuntiessaan itsensä varmaksi linjassaan hän kykenee kulkemaan pystypäin ja esittämään itsensä avoimesti muille. Hän tuntee olonsa turvalliseksi ja helpottuneeksi- kuten tapahtuu myös silloin kun muut pitävät hänen kasvojaan väärinä mutta eivät paljasta tunteitaan hänelle. (s.26)

Kun jollakin henkilöllä on väärät kasvot tai hän on ilman kasvoja, kohtaamiseen sisältyy paljon sellaisia ilmaisevia tapahtumia, joita ei voi helposti sovittaa tilanteen ilmaisulliseen kudelmaan. Jos joku on tietoinen siitä että hänellä on väärät kasvot tai hänellä ei ole kasvoja, hän on todennäköisesti häpeissään ja tuntee alemmuutta siitä, mitä toiminnalle on tapahtunut hänen vuokseen, ja siitä mitä voi tapahtua hänen maineelleen osanottajana. Lisäksi hän voi olla pahoillaan siitä, että oli luottanut kohtaamisen tukevan sellaista kuvaa itsestään, johon hän on emotionaalisesti sitoutunut ja jonka hän nyt tuntee olevan uhattuna.
Tunne siitä, että sosiaalisesta kohtaamisesta puuttuu arvostuspohja, saattaa yllättää ja saada hänet sekaisin ja tehdä hänet väliaikaisesti kykenemättömäksi toimimaan muiden kanssa tai hänen käytöksensä voi muuttua tai hiipua. Hän voi tuntea itsensä nolostuneeksi tai nöyryytetyksi. (s.26)

-Angloamerikkalaisessa yhteiskunnassa ilmaisu "Menettää kasvonsa" tarkoittaa väärien kasvojen saamista, olemista ilman kasvoja tai nolostumista.(s.27)

- "Pelastaa tai säilyttää kasvonsa" viitataan prosessiin, jonka avulla joku onistuu vakuuttamaan muut siitä, ettei hän ole menettänyt kasvojaan.(s.27)

- Kiinalaisen ajattelun mukaan "Kasvojen antaminen" tarkoittaa sitä, että annetaan toiselle parempi asema kuin hän olisi itse pystynyt ottamaan. Yksi tapa hankkia kasvot on siis saada ne toisilta. (s.27)

Se mitä osallistujalta voidaan odottaa kasvojen säilyttämiseksi määrittyy kunkin sosiaalisen piirin sosiaalisen koodin mukaan.  Heti kun joku omaksuu sen kuvan itsestään, jota hänen kasvonsa ilmaisevat, hänen odotetaan toimivan sen mukaisesti. Tämä tarkoittaa sitä, että häneltä odotetaan tietyntyyppistä toimintaa, eli vältellä tiettyä toimintaa, koska sen on hänen kasvojen ja linjojen "ylä" tai "ala puolella" ja toisaalta on tiettyjä asioita joita hänen on pakko tehdä, vaikka tekisi mielummin ne toisin, jotta hän ylläpitää kasvojaan. (s.27-28)

Henkilön on varmistettava että tietty ilmaisullinen järjestys säilyy. Tuo järjestys säännöstelee tapahtumien kulkua niin, että kaikki, mitä tapahtumat näyttäisivät ilmaisevan, on yhteensopivia henkilön kasvojen kanssa. (s.28)

Sosiaaliset kasvot ovat omaa henkilökohtaista omaisuuttamme ja tuovat turvaa ja mielihyvää, mutta ne ovat kuitenkin lainassa yhteiskunnaltamme; ne otetaan heti pois, jos emme käyttäytdy niiden arvoisesti. Hyväksytyt tunnusmerkit ja niiden suhde kasvoihin tekevät jokaisesta ihmisestä oman vanginvartijansa. Tässä on kyse perustavasta sosiaalisesta rajoitteesta, vaikka jokainen viihtyisikin omassa sellissään.(s.28)

Jokaisessa ryhmässä jäsenen odotetaan pitävän yllä tiettyä toisista huolehtimisen tasoa. Hänen odotetaan menevän varsin pitkälle suojellakseen toisten läsnäolijoiden kasvoja ja heidän tunteitaan, ja lisäksi hänen odotetaan tekevän sen vapaaehtoisesti ja spontaanisti, kun hän samaistuu emotionaalisesti toisiin ja heidän tunteisiinsa.(s.28)

Henkilöä, joka kykenee seuraamaan toisen nöyryytystä kylmästi ja silmääkään räpäyttämättä, kutsutaan "sydämmettömäksi" aivan kuten sen, joka voi tunteettomasti edesauttaa omien kasvojen menettämistä, ajatellaan olevan "häpeämätön".(s.28-29)

Itsekunnioituksen ja toisten huomioimisen säännöt saavat meidät kohtaamisissa käyttäytymään siten, että voimme pitää sekä omia että muiden osanottajien kasvoja yllä. Tämä tarkoittaa, että jokaisen osanottajan valitsemalle linjalle annetaan yleensä tilaa ja jokainen ainakin väliaikaisesti hyväksyy jokaisen muun linjan. Tällainen molemminpuolinen hyväksyntä on kaiken vuorovaikutuksen rakenteellinen ominaisuus, ja erityisesti se pätee kasvokkain käytyyn keskusteluun. (s.29)

Heti kun jokin linja on otettu, sekä sen esittäjä että muut rakentavat yleensä myöhemmät keskustelun vastauksensa sen varaan, ja tavallaan jäävät siihen kiinni. Jos joku muuttaa radikaalisti linjaansa tai jos se muuttuu kyseenalaiseksi, aiheuttaa se hämmennystä, sillä toiminta, johon osanottajat olivat varautuneet ja sitoutuneet muuttuukin nyt sopimattomaksi. (s.30)

Kasvojen säilyttäminen on vuorovaikutuksen ehto, ei päämäärä. Yleensä päämäärät pyritään saavuttamaan siten ettei se ole ristiriidassa kasvojen säilyttämisen kanssa. (s.30)

Kasvojen pelastamisen tutkiminen on kuin tutkisi sosiaalisen vuorovaikutuksen liikennesääntöjä: saamme kyllä selville, mitä sääntöjä kunkin täytyy noudattaa voidakseen liikkua toisten polkujen ja suunnitelmien keskellä, mutta emme sitä mihin hän on menossa tai miksi hän on sinne menossa. Edes sitä ei saada selville, miksi hän on valmis seuraamaan sääntöjä, sillä sääntöjen noudattaminen voi johtua monesta eri syystä.(s.30)

Kasvotyöllä tarkoitetaan niitä kaikkia tekoja, joita joku tekee saadakseen toimintasna yhteensopivaksi kasvojensa kanssa. Sen tarkoituksena on estää "vahingot"- toisin sanoen tapahtumat, joiden todelliset symboliset seuraukset uhkaavat kasvoja. Tämän vuoksi luontevuus on tärkeä kasvotyön osa-alue, sillä sen kautta kukin pystyy hallitsemaan omaa nolostumistaan ja siksi myös sitä nolostumista, jota nolostuja itse ja muut voivat tuntea tämän nolostumisesta. Vaikka kasvotyön seuraukset eivät olisikaan sitä tekevän henkilön tiedossa, niistä muodostuu usein tavanomaisia ja vakiintuneita käytäntöjä. Ne ovat kuin pelisiirtoja tai vakiintuneita tanssiaskelia. Jokaisella henkilöllä, alakulttuurilla tai yhteiskunnalla on sille luonteenomainen joukko tapoja säilyttää kasvot. Juuri näihin tapoihin yleensä viitataan, kun kysytään millainen joku henkilö tai kulttuuri "todella" on. Ja silti se tietty joukko käytäntöjä, joita tietyt henkilöt tai ryhmät painottavat, näyttäisi olevan peräisin yhdestä loogisesti yhteinäisestä mahdollisten käytäntöjen kehyksestä. (s.31)

Kaikilla sosiaalisten piirien jäsenillä on yleensä jonkinlainen tuntemus kasvotyöstä ja kokemusta sen käytöstä. Meidän yhteiskunnassa tätä taitoa kutsutaan esimerkiksi tahdikkudeksi, taitavuudeksi, diplomaattisuudeksi tai sosiaalisiksi taidoiksi. Jotta henkilö voi käyttää itselleen ominaisia tapoja säilyttää kasvonsa, hänen täytyy ensin olla tietoinen niistä tulkinnoista, joita muut ovat antaneet hänen teoilleen ja niistä tulkinnoista, joita hänen ehkä pitäisi tehdä toisten teoista eli käyttää havainnointikykyä.

Monissa yhteiskunnissa erotellaan vastuu kolmeen eri tasoon:
1. viaton toiminta: Loukkaaminen ei ehkä ollut tarkoituksellista vaan vahinko. Silloin toiset voivat ajatella, että jos hän olisi vain ymmärtänyt tekonsa vahingolliset seuraukset, hän olisi varmaan kaikin tavoin yrittänyt välttää sen. Tätä kutsutaan kasvoihin kohdistuvaksi kömmähdykseksi, tahdittomuudeksi tai lipsahdukseksi.
2. Loukkauksen tehnyt henkilö voi toimia pahantahtoisesti ja ilkeästi, tarkoituksenaan loukata avoimesti.
3. Satunnainen loukkaus, jota ei ole suunniteltu, mutta ne ovat silti toiminnan ennakoita olevissa olevia sivutuotteita- kuten silloin kun teko tehdään huolimatta sen vahingollisista seurauksista vaikkakin ilman loukkaamistarkoitusta. (s.32-33)
Jokainen voi tuottaa kaikkien kolmen tason tekoja joko omia kasvojaan tai muiden kasvojaan vastaan, ja kaikki muut voivat käyttää niitä häntä vastaan. Jos henkilö aikoo toimia itsensä ja muiden suhteen hyvin kaikissa tilanteissa, hänellä täytyy olla hallussa joukko erilaisia keinoja pelastaa kasvot kaikissa olosuhteissa. (s.33)

Kasvotyön perusmuodot
- Välttely. Varmin tapa estää kasvoihin kohdistuvat uhat on välttää kontakteja, joissa tällaisia uhkia voi todennäköisesti syntyä. Jos kohtaamisen riski otetaan, voidaan vältellä tiettyjä aiheita ja toimintoja, jotka voisivat johtaa hänen ylläpitämänsä kannan kanssa ristiriidassa olevan tiedon julkituloon, esimerkiksi vaihtamalla puheenaihetta. Usein aluksi voi olla hiljainen ja tarkkailla ennenkuin on saanut selville, minkälaista linjaa muut henkilöt ovat valmiita hänellä tukemaan.  Vähättelemällä ja vitsailemalla itseään koskevia väitteitä henkilö luo itselleen minän jota paljastukset, epäonnistumiset tai toisten ennakoimattomat teot eivät voi asettaa kyseenalaiseksi. (s.33-34)
Erilaiset turvatoimet ovat myös tavallisia, kuten olemalla kunnioittava ja kohtelias, henkilö varmistaa sen, että hän kohtelee muita niin seremoniallisesti kuin heitä kuuluukin kohdella. Hän on hienovarainen ja jättää sanomatta asiat jotka saattaisivat suoraan tai välillisesti olla ristiriidassa toisten tekemien väitteiden kanssa. Hän voi myös olla monisanainen ja hämäävä ja antaa niin huolellisen moniselitteisiä vastauksia, että toisten kasvot säilyvät jopa heidän hyvinvointinsa kustannuksella. Hän viljelee kohteliaisuuksia ja muuntelee toisille esittämiään vaatimuksia ja heistä tekemiään arviointeja siten, etteivät he voi kokea tilannetta uhaksi kunnioitukselleen. Toisille osoitettuja vähätteleviä kommentteja tai vähemmän mairittelevia lausuntoja voidaan esittää myös vitsikkäästi, huumorin varjolla, sillä tällöin heille annetaan mahdollisuus todistaa, kuinka hyvä huumorintaju heillä on ja kuinka rennosti he voivat pitää kiinni kunniastaan ja ylpeydestään. Ennen ryhtymistä mahdollisesti loukkaavaan tekoon henkilö voi myös selittää, miksei toisten tule kuitenkaan loukkaantua. (s.34-35).

Korjaaminen
kun jonkun toiminnan tai kohtaamisen osanottajat eivät pysty estämään sellaista tapahtumaa, joka on ilmiselvästi ristiriidassa tilnateessa ylläpidettyjen sosiaalisten arvojen kanssa, ja kun tätä tapahtumaa on vaikea ohittaa, silloin osallistujat todennäköisesti antavat sille virallisesti tunnustetun vahingon statuksen ja yrittävät sitten korjata sen haitalliset vaikutukset. Tällöin yksi tai useampi osallistuja on joutunut rituaalisen epätasapainona tai häpeän tilaan, ja siksi tilanteessa on yritettävä palauttaa heille rituaalinen tasapaino. Rituaali=teot, joiden symbolisten elementtien kautta toimija osoittaa, miten paljon hän ansaitsee kunnioitusta tai miten paljon hän ajattelee muiden sitä ansaitsevan. Tasapaino= korjaustyön pituus ja voimakkuus ovat usein verrannollisia uhan itsepintaisuuteen ja voimakkuuteen. (s.37)

Vaihdoksi kutsutaan sellaista sarjoittunutta toimintaa, joka lähtee liikkeelle kasvoihin kohdistuvan uhan tunnistamisesta ja päättyy rituaalisen tasapainotilan palauttamiseen. (s.37) Vaihtoon tarvitaan vähintään kaksi siirtoa ja osanottajaa. (Esimerkki vaihdosta; "Anteeksi" toinen vastaa "ei se mitään"). Vaihto on sosiaalisen toiminnan perustava konkreettinen yksikkö, ja se tarjoaa yhden luonnollisen ja empiirisen tavan tutkia mitä tahansa vuorovaikutussuhteita.(s.38)

Pisteiden kerääminen - kasvotyön aggressiivinen käyttö
Pisteiden keräämisellä tarkoitetaan sitä, joku henkilö hyödyntää tilanteita tai tapahtumia omien kasvojensa eduksi.
Esimerkkinä:  joku henkilö joka tietää, että hänen vaatimattomuutensa palkitaan muilta saadulla ylistyksellä, hän voi alkaa kalastelemaan kehuja. Jos se, miten hän arvostaa itseään, on riippuvainen tietyistä tapahtumista, hän voi yrittää järjestää asiat niin, että hänelle suosiollisia sattumuksia voi alkaa tapahtua. Lisäksi henkilö voi järjestää tapahtumat niin, että muut loukkaavat hänen tunteitaan ja sitä kautta hän saa muut tuntemaan syyllisyyttä ja katumusta sekä sietämään rituaalista epätasapainoa. (s.42)

Joskus käy niin, että kasvotyön ei ajatella olevan vastavuoroista toimintaa, vaan se nähdään sellaisena mitä muiden voi luottaa tekevän ja hyväksyvän. Silloin kohtaamisesta ei tule vastavuoroista huomioimista vaan areena jolla on koko ajan kilpailu käynnissä. Sen pelin tarkoituksena on suojella jokaisen omaa linjaa anteeksiantamattomalta ristiriidalta ja samaan aikaan kerätä vastustajilta pisteitä ja hankkia itselleen paljon etuja. Pelin menettelytapana on esittää itselle suosiollisia ja toisille epäsuosiollisia asioita siten, että ainoa vastaus, jonka muut pystyvät antamaan, on sellainen, joka lopettaa vaihdon valitukseen, laimeaan tekosyyhyn, kasvot säilyttävään ymmärsin-toki-vitsin-nauruun tai tyhjään tyypilliseen huudahdukseen "Ihanko totta?" tai "Niinkö luulet?" Tällöin häviäjän on avoimesti hyväksyttävä pettymys ja pitse menetys ja yritettävä pärjätä paremmin seuraavalla kerralla. Lisäksi pisteitä voidaan kerätä yhteiskuntaluokka-aseman avulla. Sitä kutsutaan yleensä ylimielisyydeksi.  (s.42-43)

Sopivan kasvotyön valitseminen
Vahingon sattuessa se henkilö, jonka kasvot ovat joutuneet uhan alaiseksi, voi yrittää palauttaa rituaalisen järjestyksen käyttämällä jotain tiettyä strategiaa, kun taas muut osanottajat voivat haluta tai edellyttää, että tilanteessa käytettäisiin jotain toisenlaista strategiaa. Esimerkiksi kun tapahtuu vahinko, joka jättää jonkun hetkellisesti ilman kasvoja tai vääristää kasvoja, muut ovat usein halukkaampia ja kykeneväisempiä jättämään vahingon omaan arvoonsa kuin tämä henkilö itse. Usein muut odottavan tämän henkilön hillitsevänsä itsensä, kun taas henkilö kokee, ettei hän voi ohittaa sitä, mitä hänen kasvoilleen on tapahtunut ja siksi on pyydettävä anteeksi. Joskus tilanne voi olla toisin päin, muut odottavat henkilön pyytävän anteeksi ja henkilö itse ei koe tätä tarpeelliseksi ja muut voivat hämmentyä. (s.44-45)

Yhteistoiminta kasvotyössä
Kun kasvot ovat uhattuna, täytyy tehdä kasvotyötä. On usein samantekevää, kuka kasvotyön aloittaa, sillä toiminta aiheuttaa usein ketjumaisen reaktion. Usein yhden osapuolen yrityksen puute herättää muissa tarpeen kompensoida sitä omalla toiminnallaan. Esimerkiksi sekä loukattu että loukkaaja  alkavat saman aikaisesti pyydellä anteeksi ja syytöksien jakautuminen on vasta toissijainen huoli. Mikäli loukkaaja ei kykene pelastamaan omia kasvojaan, on muiden toimittava palauttaakseen rituaalisen tasapainon ja sitä kautta henkilön kasvot. Esimerkiksi kättely-yrityksestä, jota ei ehkä olisi pitänyt tehdä, ei voida kieltäytyä. Näin siis ajatellaan aateluuden velvoittavan, mikä tarkoittaa, että korkeamman aseman omaavien odotetaan hillitsevän valtaansa nolata vähempiarvoisiaan.(s.45-46)

Koska jokainen osanottaja on kiinnostunut, vaikkakin eri syistä,  säilyttämään sosiaalisessa tilanteessa sekä omat, että muiden kasvonsa, äänettömästä sovittu yhteistyö syntyy luonnostaan, jotta osanottajat voivat yhdessä saavuttaa yhteiset mutta eri tavoin perustellut päämäärät. Tyypillinen hiljaisen yhteistyön muoto on kasvotyötä itseään kohtaan osoitettu tahdikkuus. Henkilö ei ainastaan puolusta omia kasvojaan ja suojele toisten kasvoja, vaan toimii myös niin, että toisten on mahdollista soveltaa kasvotyötä itseensä ja häneen. Eli hän auttaa toisia auttamaan sekä näitä itseään ja häntä. Esimerkiksi sosiaalisen etiketin mukaan miehen ei ole soveliasta pyytää daamia uuden vuoden viettoon liian aikaisin syksyllä, jotta kohde ei kokisi hankalaksi keksiä tarpeeksi hienovaraista tekosyytä kieltäytyä.(s.47) Tai tätä voidaan hyödyntää myös yleisellä negatiivisia asioita koskevalla etiketillä. Esimerkiksi Henkilö, jolla on jokin huomaamaton negatiivisena pidetty ominaisuus, kokee usein tuoda tarpeelliseksi tuoda sen vaivihkaa muiden osallistujien tietoon heti kohtaamisen aluksi. Näin toisia varoitetaan etukäteen tekemästä halventavia huomioita hänen kaltaisistaan ihmisistä ja heitä estetään joutumasta ristiriitatilanteeseen, jossa he ystävällisyydestä huolimatta ovat samanaikaisesti vihamielisiä.

Tahdikas kasvotyö edellyttää sanatonta viestintää ja yhteisymmärrystä siitä, että asiat hoidetaan vihjailun, monimielisyyksien, punnittujen taukojen ja huolellisesti mietittyjen vitsien kielillä. Tällaiseen epäviralliseen kommunikaatioon pätee sääntö, että sen lähettäjän täytyy näytellä, ettei hän ole virallisesti välittänyt vihjaamaansa viestiä ja vastaanottajan täytyy teeskennellä, etteivät he ole virallisesti saaneet vihjeeseen sisältynyttä viestiä. Eli vihjattu kommunikaatio on siis kommunikaatiota joka voidaan kiistää, sitä ei tarvitse myöntää. (s.48)

Toinen sanaton yhteistyön muoto on vastavuoroinen itsensä kieltäminen. Tätä voidaan käyttää silloin, kun jollain ei ole selkeää näkemystä siitä, miten jossain tilanteessa arvostelmien pitäisi jakautua oikein tai hyävksyttävästi, ja siksi hän vapaaehtoisesti kieltää ja halventaa itseään ja samanaikaisesti yrittää miellyttää ja kehua muita vieden näin arvionsa tilanteesta reilusti yli sen, mitä voi todennäköisesti pitää oikeana. Eli itseä kohtaan suosiolliset arviot annettaan tulla muiden suusta ja epäsuosiolliset omasta. (s.48-49)

Käänteinen kaupankäynti on tapa, jossa kaikki osapuolet yrittävät tehdä kaupat vastapuolelle edullisemmaksi. Esimerkiksi antaa lapsen voittaa lautapelissä, jotta hän saisi paremman mielen. (s.49)

Minän rituaaliset roolit
Minän eri määritelmät: 1. Minä on kuva, joka on kyhätty kokoon johonkin toimintaan kuuluvan tapahtumien virran ilmauksellisista seurauksista.
2. Se on eräänlaisen rituaalisen pelin pelaaja, joka yrittää tulla toimeen tilanteen arviointiin liittyvien satunnaisuuksien kanssa joko kunniallisesti tai kunniattomasti. Tämä tarkoittaa kaksoismandaattia. Koska ihmiset ovat pyhiä objekteja, he joutuvat loukkausten ja häpäisyjen kohteiksi. Rituaalisten pelien pelaajina he joutuvat kaksintaisteluihin ja odottamaan että laukaukset menevät karkeasti ohi, ennenkuin voivat syleillä vastustajaansa.  Tässä on viitteitä siitä erosta, mikä vallitsee korttipakasta saadun käden hyvyyden ja sillä pelaavan pelaajan kykyjen välillä. Tämä erottelu täytyy pitää mielessä, vaikka näyttäisikin siltä, että heti kun joku on saanut hyvän tai huonon pelaajan maineen, tästä maineesta tulee osa hänen kasvojaan, joita hänen täytyy myöhemminkin yrittää säilyttää. (s.49-50)

Kun nämä kaksi minän roolia erotetaan toisistaan, voidaan tutkia kasvotyöhön sisältyvää rituaalista koodia ja selvittää miten nämä kaksi roolia suhteutuvat toisiinsa. Kun joku on vastuussa toisen kasvojen uhkaamisesta, hänellä on myös oikeus tietyissä rajoissa pyristellä irti kiusallisesta tilanteesta moittimalla itseään. Vapaaehtoisesti tehtyinä nämä moitteet eivät näyttäisi halventavan hänen omia kasvojaan. On kuin hänellä olisi oikeus eristää itsensä ja lupa ruoskia itseään toimijana ilman, että hänen asemansa arvokkaana objektina kärsisi. Saman eristäytymisen merkkinä hän voi tehdä itsensä mitättömäksi ja vaatimattomasti vähätellä myönteisiä ominaisuuksiaan tietäen samalla, että kukaan ei ota hänen väitteitään vakavasti.  Eli rituaalinen koodi antaa siis henkilölle erityisluvan kohdella itseään kaltoin tavalla, josta hänellä olisi oikeus kieltäytyä, jos tämä tapahtuisi  muiden toimesta. (s.50-51)

Vuorovaikutusosapuolten oikeuksien ja velvollisuuksien tarkoituksena on estää heitä väärinkäyttämästä omaa rooliaan kohteena, jolla on pyhä arvo.(s.51)

Puhuttu vuorovaikutus
Suoran henkilökohtaisen yhteyden aikana vallitseeerityislaatuiset tiedolliset olosuhteet, ja kasvojen merkitys tulee erityisen selkeästi esiin. Inhimillinen taipumus käyttää merkkejä ja symboleja johtaa siihen, että sosiaalisen arvon ja keskinäisen arvioinnin välittyminen tapahtuu hienovaraisesti ja että näillä hienovaraisilla asioilla on todistajansa, kuten myös sillä, että ne ovat tulleet todistetuiksi. Varovainen vilkaisu, hetkellinen äänensävyn muutos, ympäristöön otettu kanta tai sen jättämättä huomioiminen voi antaa puheelle tuomitsevan sävyn. Ei ole keskustelua tai puhetta, jossa sopimattomia vaikutelmia ri voisi tarkoituksellisesti tai tarkoittamatta tulle esiin, ei myöskään ole trivaalia keskustelua tai puhetta, ettei se vaatisi jokaiselta osanottajalta vakavaa paneutumista siihen, miten hän toimii tilanteessa suhteessa itseensä ja muihin läsnäolijoihin. Samat rituaaliset tekijät, jotka vaikuttavat välittyneissä yhteyksissä ovat puhutussa vuorovaikutuksessa läsnä äärimmäisessä muodossa. (s.51-52)

Aina kun puhutun vuorovaikutuksen mahdollisuus nousee esiin, on yhteisöissä tiettyjä käytäntöjä, yleisiä menettelytapoja ja sääntöjä, joiden tehtävänä on ohjata jajärjestää viestien virtaamista. Vallitsee yhteisymmärrys siitä, milloin ja missä on sallittua aloittaa keskustelu, kenen kanssa ja mistä puheenaiheesta. Kun kommunikaatiotulva on alkanut, kommunikoijat vahvistavat toisilleen osanottajan aseman ja näin syntyy keskustelutilanne. Eli he ovat virallisesti julistautuneet avoimiksi toisilleen puhutun kommunikaation mielessä ja ovat yhdessä lupautuneet ylläpitämään kommunikaatiovirtaa. (s.52-53)

Keskustelutilanteeseen kuuluu erilaisia tapoja viestiä esimerkiksi siitä että puhuja on luopumassa puheenvuorostaan tai joku haluaa ottaa seuraavan puheenvuoron. Keskustelussa vallitsee myös yhteisymmärrys siitä, kuinka kauan ja miten usein kukin osanottaja voi pitää puheenvuoron itsellään. Vastaanottajat taas viestivät tilanteisiin sopivila eleillä, että he hyväksyvät puhujan puheenvuoron. (s.53)

Keskustelussa henkilö joutuu paneutumaan rituaalisella huolella, jotta hän ylläpitää kasvonsa. Nojautumalla automaattisesti kasvoihinsa hän tietää, kuinka käyttäytyä puhetilanteessa. Kysymällä toistuvasti itseltään; "Jos käyttäydyn tai en käyttäydy tällä tavoin, menetänkö minä tai menettävätkö muut kasvonsa?", hän joutuu ratkaisemaan joka hetki, tietoisesti tai tiedostamattomasti, kuinka toimia. (s.54)

Kasvot ja sosiaaliset suhteet
Kun joku joutuu välittömään tai välitettyyn kohtaamiseen, hänellä on jo jonkinlainen sosiaalinen suhde muiden osallisten kanssa ja hän odottaa, että kyseisen suhteen laatu on ennakoitavissa myös tämän kohtaamisen jälkeen. Suuri osa kohtaamisen aikana tapahtuvasta toiminnasta selittyy sillä, että jokainen yrittää osanottajien välisiä suhteita kolhimatta selvitä sekä siitä että kaikista muista ennakoimattomista ja tarkoituksettomista ja tapahtumista, jotka saattavat esittää osanottajat epäedullisessa valossa. Jos suhde on muuttumassa, päämääränä saattaa kohtaaminen sillä tavoin tyydyttävään suuntaan. Esimerkiksi tervehtiminen osoittaa että suhde on edelleen samassa pisteessä kuin edellisen kohtaamisen päättyessä ja että tähän suhteeseen kuuluu riittävä määrä erimielisyyksien sivuuttamista, jotta suojaukset voidaan väliaikaisesti laskea ja keskustelu aloittaa. Hyvästit puolestaan summaavat sen, mitä vaikutuksia kohtaamisella on ollut suhteeseen ja osoittavat sen, mitä osanottajat voivat odottaa toisiltaan, kun he seuraavan kerran tapaavat.(s.59-60)

Rituaalisen järjestyksen luonne
Rituaalinen järjestys on järjestäytynyt sopeuttavien suuntaviivojen mukaisesti, joten toisenlaisten sosiaalisten järjestyksien kuvaamiseen käytetty sanasto ei sovi siihen kovin hyvin.(s.61) Universaali ihmisluonne ei ole kovin inhimillinen asia. Sen sisäistävästä ihmisestä tulee eräänlainen rakennelma, joka ei niinkään koostu psyykkisistä taipumuksista vaan moraalisäännöistä, jotka on iskostettu häneen ulkoapäin. Jos näitä sääntöjä noudatetaan, ne määräävät minkälaisen arvioinnin hän tekee itsestään ja muista osanottajista sosiaalisessa kohtaamisessa, ja ne määräävät myös, miten hänen tunteensa jakautuvat tilanteessa ja sen, miten hän toimii säilyttääkseen tilanteeseen liittyvän rituaalisen tasapainotilan. (s.63-64)

# data[].attributes.body
Suostuttelutaidot:
Vuorovaikutuksessa ei ole kyse pelkästään kommunikointitapojen teknisestä läsnäolosta vaan usein ennen kaikkea pyrkimyksestä saada toiset omaksumaan esittämiään ideoita asenteita tai toimintatapoja. (s.44)

Suostuttelun onnistumisen kannalta on tärkeää, millaisina osapuolet puhumisen kautta näyttävät ja millainen mielikuva heistä henkilöinä ja heidän motiiveistaan kussakin tilanteessa muodostuu. Siksi kielenkäytössä yleinen kasvojen suojeleminen on kiinnostavaa suostuttelevuuden kannalta. Kielenkäytön suostuttelevan voiman kannalta olennaista ovat myös sellaiset retoriset keinot, joilla on mahdollista kohentaa asian vakavuutta. (s.45)

# data[].attributes.body
Retoriset keinot:
Uuden retoriikan traditio tarkastelee sitä, mitä erilaisia kielellisen muotoilun keinoja on käytettävissä, kun halutaan vaikuttaa kuulijoihin tai lukijoihin.

Uuden retoriikan traditiossa puhutaan usein retorisista keinoista tai strategioista, joilla kielenkäyttäjät voivat lisätä argumentaationsa vakuuttavuutta.

-Etääntyminen omista intresseistä: epäilyksen hälventämistä, että esitetyt arviot johtuisivat oman edun ajamisesta.
-Puhujakategorialla oikeuttaminen ja sitouttamisasteen säätely ovat toisiaan muistuttavia retorisia keinoja. Puhujakategoriaksi toisiin vaikuttamaan pyrkivän kannattaa yleensä valita mahdollisimman suotuisa vaihtoehto, jos on kyse omasta puheesta.