# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין ל

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין לקום וליפול

איזון בין אני לאתם

איזון בין יכולה למוגבלת

איזון בין יש לאין

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין לב לבין שכל.

צריך בלב איזון בין עבר לבין הווה.

צריך איזון בעבר בין זכרון היותר לבין זכרון הפחות.

# data[].attributes.headline
צריך במבט איזון בין פנימה לבין החוצה

# data[].attributes.subject
צריך במבט איזון בין פנימה לבין החוצה

# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין ה

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין הכנסות לבין הוצאות
צריך איזון בין חששות לבין קניות
צריך איזון בין ההמתנה בבית לבין החופש הגדול שמחכה בחוץ

# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין קודש לחול,צריך בחיים איזון בין חומר לרוח, צריך בחיים איזון בין אתמול להיום.       לאה עבוד

# data[].attributes.subject
צריך בחיים איזון בין קודש לחול,צריך בחיים איזון בין חומר לרוח, צריך בחיים איזון בין אתמול להיום.       לאה עבוד

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין אמונה ומציאות

צריך במציאות איזון בין מחיר הכאב לאהבה

צריך בלב איזון בין האובדן לתקווה.

# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין ע

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין עשייה לבין מנוחה

צריך בחינוך איזון בין הקפדה לבין ויתור

צריך באהבה איזון בין ביחד לבין לחוד

# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין ש

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין שלווה לבין פחד

בזוגיות איזון בין ביחד לבין לחוד

בנופש משפחתי איזון בין סטלה במים לבין מסלול למיטיבי לכת...

# data[].attributes.headline
אור יהודה הולאן

# data[].attributes.subject
אור יהודה הולאן

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין שאיפה מעלה לבין קבלת הניתן

צריך באהבה איזון בין רגעים יחד ורגעים לחוד

צריך בדרך איזון בין למצוא לבין ללכת לאיבוד

# data[].attributes.body
יעל שוורץ

נחום שכב על הרצפה במטבח, שלולית דם מתפשטת מסביב לראשו.
מתעורר לסירוגין מדי פעם.
טוב, תתקשרי לאמנון, הוא אמר. "אבל מה השעה? אתמול הוא חגג יום הולדת 50."
השעה היה 6.00 וענית לי מיד. רשרוש שמיכה וקולך, ישנוני ושמח: "איזה נחומי זה!"
מזל טוב, עניתי, וסליחה, זאת יעל. נחום כאן נפל ופתח את הראש.
"אני מגיע", קיצרת.
חצית את הכביש, מכנסיים קצרות, כפכפי אצבע, שולף סטטוסקופ מתיק הרופא שהבאת.
"איזה נחומי זה!"
"אז איך אתה מרגיש?"
"קצת בהנגאובר", הוא ענה.
"ואיך אתה נחומי?"
"תותים". ענה נחומי, וביקש מגבון, לנגב קצת את הדם מהקיר בעודו שוכב.

# data[].attributes.body
איל 11:48
שלפניו, חשב לעצמו. הוא כבר התרגל לימים האלה, עד כדי כך שהוא לא זכר איזה יום היום. רק הידיעה שהבוקר היא אולי תהיה בתחנת האוטובוס שלו, הצליחה לגרום לו להרים את עצמו מהמיטה, וגם זה בקושי. בגיל 27 הוא הרגיש כמו בן 70, ונדמה לי שזה בעצם תמיד היה כך. רק ילדים קטנים הצליחו לסדוק את החומה שלו. הוא התלבש באיטיות, היטיב את המשקפיים על גשר האף וארגן את התיק

# data[].attributes.body
אחותי 11:51
השקיעה ראיתי את גו'די חברתי לעבודה.
היא היתה מאופרת,לבושה יפה מתמיד,אך ראיתי מצמוץ בעיניה. ובידיה החזיקה מגש עם אוכל מחדר האוכל במלון בו היא מתגוררת מאז השביעי באוקטובר.
את רואה, אחותי? כאן השמים נקיים, והצביעה כלפי מעלה, לא שומעים כאן טילים ואין אזעקות.
כמה כיף לעשות הליכות על הטיילת ולנשום אויר נטול ריח מלחמה.
הושטתי לג'ודי ערכת אבחונים, היא הודתה לי כשדמעות בעיניה.
את יודעת , אחותי, מאז הפעם האחרונה שנפגשנו בשדרות, מחול המועד סוכות השנה,החיים שלי כל כך השתנו. סדרי העדיפות השתנו. בחרתי לעשות טוב לילדים, להביא להם רוגע ושלווה, וחיים נטולי פחדים. רצינו להמשיך לדבר, אבל האוטובוס הגיע לתחנה. רצתי אל האוטובוס שלקחת אותי לשדרות, והיא נופפה לי לשלום  ובמבט רגוע ושליו.

# data[].attributes.body
גיגוש 11:54
בכתפיים עמוסות תיק גב כחול, ודאגה אפורה שכופפת לה מעט את העורף.
אנחנו רואים את העיניים שלה מתרוצצות קצת בתוך חיוכה הנבוך, עם הגומות, ומתחילות לנצנץ כשהיא מתיישבת ומחפשת זוג עיניים אחיות.  היא ממהרת לפשפש בתיק ושולפת טישו אחד מתוך חפיסה. "אבישי עמוק בתוך עזה. כבר שבוע לא היה איתו שום קשר, והבוקר נודע על אסון שבו נהרגו..."
"מה את עושה אן אריאלוש? איך אפשר ללמד במצב טרוף שכזה.."
"לא... הייתי משתגעת מלשבת בבית עכשיו..." היא שוב מחייכת על הצד. שוב גומות ונצנוץ בעיניים. מוציאה ספרון תהלים מהתיק ומניחה על השולחן.
"כבר שבועות הם לא ישנים. אוכלים מנקי"ם ולא מתקלחים... אבל לא אכפת להם!" כף ידה עולה מתוחה אל צד ימין של פניה, וטון הקול עולה כמו תמיד כשהיא מסבירה משהו בלהט.  "החבר'ה האלה, מדהים כמה גדולים הם מתגלים במצבים האלה... מי דמיין שהיום אנשים יסכימו לתנאים כאלה..? והם כולם בשמחה ומלאים באמונה... זה מדהים! זה לא יאמן!"

# data[].attributes.body
אורצ'וק 11:55
לבנה מבריקה של בר-מצוות, מכנס ריצה שחור, קצת קצר מדי, גופיית טישרט בצבע זית, כזאת שלובשים מתחת למדים וכפכפי-ערסים שחורות עם רצועה שעוטפת את כף הרגל מלמעלה. יפה כעצם השמיים, עורו שזוף, לעיניו גוון כחול של יום חורף, גבר שרירי וזקוף וגא, עטור מצחו בלורית שחורה וזקן קצוץ עוטף את עצמות לחייו ושפתיו העבות. נתן לי חיבוק שכולו רוך. בקול עדין בירך אותי לשלום.
אי אפשר להכניסו לשום משבצת גבר שבגברים, עדין שבעדינים, לוחם ביחידה מובחרת, בן לשושלת רבנים, רגיש וקשוח, חזק ומכיל. משהו חד פעמי. יחיד במינו.

# data[].attributes.body
דנהלה

היא מגיעה להכין קפה. בשקט שלה, הליכתה שקטה אבל מכוונת יעד.
לחיצה על הקומקום והכוס הטרמית הלבנה שאותה קיבלה במעונות הסטודנטים בחיפה לאחר הפינוי ה''זמני'' שהפך לקבע באותו מוצאי חג מעורער, כבר מונחת על השיש בהמתנה.
אני לא מביטה בה לרגע אבל שומעת את הנשימה העמוקה שמותחת את גופה כלפי מעלה עם חזה מלא אויר ומיד אנחה של התאוששות.
''בוקר טוב, איך ישנת הלילה?'' אני מפנה את ראשי אליה

# data[].attributes.body
ציפור שקמה לתחיה

מתוך הערפל

קוראת לך להתחיל

משהו חדש בחיים

שעוד לא העזת

להוציא החוצה מתוכך

משהו שאת חולמת

כבר הרבה שנים

ונשאר בליבך פנימה

אולי הגיע הזמן?

# data[].attributes.headline
בילא בנפרדג' -בהשראת השיר סיפור ישן

# data[].attributes.subject
בילא בנפרדג' -בהשראת השיר סיפור ישן

# data[].attributes.body
השינה מגיעה לזמן קצר ואז אני מתעוררת

לבוקר אלולי של סליחות ותקוות

לפתיחת שערים בשמים ובלבבות

ולברוא שנה חדשה

מבשרת טוב

הופכת אפילה לאורה

ומגלה שהסליחה והמחילה

מוחקות את החשיכה

ומצמיחות גאולה

# data[].attributes.headline
עטרה, ימית, נחמה, מירי

# data[].attributes.subject
עטרה, ימית, נחמה, מירי

# data[].attributes.body
בתור האינסופי אליו

חושבת שאולי היום

אולי לא

ומתעקשת להיתדפק שוב ושוב

על השער.

אל מעבר לתהום

לבקש מרחבי נשימה.

לבקש מרחבי נשימה.

לבקש מרחבי נשימה.

התבוננתי על עצמי ועל העולם

מבחוץ

ושוב לאט לאט נפתח

להחזירנו אל השמיים החיים

להחזירנו אל השמיים החיים

שכספו לתפילתנו.

# data[].attributes.headline
יום חדש מפציע נושא באמ

# data[].attributes.body
יום חדש מפציע נושא באמתחתו

תקוה לאור ראשון שאיש אינו יודע

מה יביא עמו.

החסד הזה להתעורר עם שחר -

לקום, לנוע, לזוז, ליצור.

# data[].attributes.body
רציתי למסך את הכאב

זיק נדלק בלב

ואז אני מתעוררת לבוקר אלולי של סליחות ותקוות

פתיחת שערים בשמיים ובלבבות

# data[].attributes.body
אור ראשון חודר מבעד

לחרכי התריס.

מחשבות של יום חדש

צפות על חלקיקי אור

זוהרים, נחשולי אבק

נוסעים מערבה ונעלמים

להם כך סתם במרחב.

יום חדש מפציע מבעד לאופק

נושא באמתחתו תקוה.

# data[].attributes.headline
הודיה, רחלי, אפרת,שפרה ומירב

# data[].attributes.subject
הודיה, רחלי, אפרת,שפרה ומירב

# data[].attributes.body
החסד הזה להתעורר עם שחר ולהאמין שלא הכל אבוד,

כי לא לכל אחד מאיר השחר.

וכמה אימ - ל'ה צעקו במנהרות

פנימה.

ללא מילים

לנשום אל האור...

תקוה. טוב. תפילות.

# data[].attributes.headline
כי חסדך גדול עלי

# data[].attributes.subject
כי חסדך גדול עלי

# data[].attributes.body
החסד הזה, ללדת ולרצות שוב.

לעלות ולרדת מדריגות

לחכות בלי תאריך מובטח

להקיא,להבחיל,לכאוב

ואז תינוק, שיוצא כשאת עוד בערפל-

משכיח הכל

וקורא לך להתחיל מחדש.

החסד הזה, שלכל תחילה יש סוף

שהשבוע הוא רק 7 ימים

שליום יש שקיעה

שיש את "סוף שנה"

ואלוקים מתוך ערפל החיים,

קורא לך להתחיל מחדש

החסד הזה, שיש מי שמעלינו

שיש השגחה צמודה 24/7

מצלמות במעגל סגור

ואין ערפל

ואין ציפור

רק אני והוא, שכל פעם מחדש, קורא

תתחילי.

# data[].attributes.headline
לאה מיכל מיכל דנה ושפרה

# data[].attributes.subject
לאה מיכל מיכל דנה ושפרה

# data[].attributes.body
שלוליות של אושר לבן

מחילות שאין להן סוף

מעורב טוב ורע

נוטה לימין ונוטה גם לשמאל

ונפתח לי הפנימה

משהו שאת חולמת כבר הרבה שנים

ומה הטעם
להתנגד לכוח המשיכה
שבא מלמעלה

וכמה עלי לקטון כדי לעבור בה

קחי לך סוכה ליום סגריר

אמן שיפלו עלייך כוכבים

שתמיד יבצבץ לך האור מבין החרכים.

אולי הגיע הזמן

# data[].attributes.headline
בעקבות לילות ע

# data[].attributes.body
בעקבות לילות עירניים

אור שמש מציף את החדר.

אני מתעוררת ליום חדש

שאיש אינו יודע מה יביא עימו.

בבית ממול

המיית קולות ילדים.

גם שם

כולם ערים.

צהלת ילדים מלאי שמחת חיים.

# data[].attributes.headline
צריך בחיים איזון בין ש

# data[].attributes.body
צריך בחיים איזון בין שמיים לארץ

צריך בארץ איזון ביני לבין אחרים

צריך בשמים איזון ביני לבינו

# data[].attributes.body
נפער בולען במציאות

ואנחנו, המומים

נשאבנו מטה, מטה,

מקרקע צועקת, צודקת, שאין בה מחילה,

אל מחילות שאין להן סוף.

"כולנו משוגעים כאן"

צחקתי,

כי מה נותר מלבד לצחוק?

ומה הטעם

להתנגד לכוח המשיכה

שבא מלמעלה?

וכאן במחילות נפתח לי הפנימה,

פנימה בלתי נגמר,

עד הלוז הזה שלא רועד אף פעם

ולא נשבר גם אל מול השיגעון.

איני יודעת מה בקצה המחילה

ומי נושב בה אויר מן העבר השני

וכמה עלי לקטון כדי לעבור בה

ומה ייוולד מתוך צווארה,

אבל אני יודעת

# data[].attributes.body
סופרת עוד סבב

ילד מסרב לישון

מתי כבר יניח ראש

מתי כבר אניח ראש

על הכתפיים הרחוקות.

# data[].attributes.headline
עציץ הגרניוםהתח

# data[].attributes.body
עציץ הגרניום

התחדש באדום

החום הכבד חלף

# data[].attributes.body
נשימותיו נינוחות

פניו שלוות

סערת החוץ שכחה

# data[].attributes.body
רגע לפני

עצימת עיניים

מסכימה

שקט

שקיעה אדומה

צל של טנקים

עץ בצל ירח

הרוח מנדנד

דממה

# data[].attributes.body
שקט

שקיעה אדומה

טנקים בפריסה

עץ בצל ירח

רוח מנדנד

דומיה

רגע לפני

עצימת עיניים

מסכימה

# data[].attributes.body
מה יש לאכול

שואלת

ומוסיפה מלח ופלפל למרק

# data[].attributes.body
אדמה גבישית

שקיעה אדומה

טנקים בפריסה

רגע לפני

עצימת עיניים

מסכימה

עץ בצל ירח

רוח מנדנד

ודומיה

# data[].attributes.headline
הענף החדש שצמחמ

# data[].attributes.body
הענף החדש שצמח

מסתיר את האגרטל

שמונח במדף מתחתיו

# data[].attributes.body
כבר אלול

הנובה עדיין מרעידה את

הלב

# data[].attributes.headline
בחוץ קריררוח אל

# data[].attributes.body
בחוץ קריר

רוח אלולית לוחשת

תחל שנה וברכותיה..

# data[].attributes.headline
שתיתי כוס קפהשל

# data[].attributes.body
שתיתי כוס קפה

שלא עוררה אותי

בעייפות אלול

# data[].attributes.headline
אצבע מלטפת שולחן

# data[].attributes.body
אצבע מלטפת שולחן

שכבת חול דקה

בנייה בירושלים

# data[].attributes.body
כלים

כלים

סתימה

# data[].attributes.headline
רכבת נוסעת בגרביון

# data[].attributes.body
רכבת נוסעת בגרביון

חורשת מסילות

שאיש לא ייסע בהם

# data[].attributes.headline
תגיד מה שלומך?ה

# data[].attributes.body
תגיד מה שלומך?

הכל אש!

ככה זה בצפון..

# data[].attributes.body
שמיים שחורים

בדממת החלל

מנצנצים הכוכבים.

# data[].attributes.headline
הטלויזיה כבויה

# data[].attributes.subject
הטלויזיה כבויה

# data[].attributes.body
המנורה דולקת

ליד

הסידור הפתוח

# data[].attributes.headline
שנת צהריםמישהו 

# data[].attributes.body
שנת צהרים

מישהו דופק מסמרים

בקרשי סוכה

# data[].attributes.headline
שמיים חשוכיםמרח

# data[].attributes.body
שמיים חשוכים

מרחוק נשמע רק

קול הצרצרים.

# data[].attributes.headline
יסורים ועוד יסורים

# data[].attributes.body
יסורים ועוד יסורים

אפשר לנשום לרוחה..

השנה הזו הסתימה.

# data[].attributes.headline
צופית מחדירה את מקורה 

# data[].attributes.body
צופית מחדירה את מקורה

לפרח

בעציץ שלי

# data[].attributes.body
מוזיקת רגאי מתמזגת

במקצב הכדרור

ברקע טרטור מטוסים

ענפים נושבים בתנועה

סמפוניה רוחנית

של סתו

ערימת שקיות

משמחות בסלון

בסופו של מסע קניות

# data[].attributes.body
כוכבים נופלים מעייפות

נמשים נרדמים

שקט

# data[].attributes.headline
ריח המנטהעולה ב

# data[].attributes.body
ריח המנטה

עולה באפי

זהו זמן לכוס תה.

# data[].attributes.headline
מוכר הבסטה קורא

# data[].attributes.body
מוכר הבסטה קורא

תות שדה אדום

מנגו חדש

# data[].attributes.headline
הבל פיו של תינוק

# data[].attributes.body
הבל פיו של תינוק

מתוק.

# data[].attributes.headline
אבי אומר ככה זה

# data[].attributes.body
אבי אומר

ככה זה

איזה פזמון יפה

# data[].attributes.headline
נכדים מחפשיםבמד

# data[].attributes.body
נכדים מחפשים

במדריך פרחי הבר

את הפרח מהטיול שלנו

# data[].attributes.headline
כל שחר ריקוד אחררו

# data[].attributes.body
כל שחר ריקוד אחר
רוקדת בשמים
סנונית.
ענבלי אבקנים
גדושים מצלצלים
הוד
*
רכבת נוסעת בגרביון
חורשת מסילות
שאיש לא ייסע בהם
*

שזיפים אדומים ישנים בקערה,

מחבקים לימון

*

שכבת חול דקה

נושמת את החפון בידי
בושם עולמי-תינוק

שתיתי כוס קפה
שלא עוררה אותי
בעייפות אלול
*
ערב סתיו
מאוורר מיותר

מתחרה באויר הנושב

# data[].attributes.headline
הבל פיו של תינוק

# data[].attributes.body
הבל פיו של תינוק

מתוק.

# data[].attributes.headline
רוכן אל הכיוררו

# data[].attributes.body
רוכן אל הכיור

רוחץ מזלגות

אחד אחד, גבר

ערב סתיו

מאוור מיותר

מתחרה באוויר הנושב

פועלים מבקשים עבודה

בעיניים

אצל היהוד

# data[].attributes.headline
לא עצרהוא רודף 

# data[].attributes.body
לא עצר

הוא רודף אחרי

ה"ביחד ננצח"

# data[].attributes.headline
הלו הלו אלבמהאנ

# data[].attributes.body
הלו הלו אלבמה

אני צועקת

לביתי שמעבר לים

# data[].attributes.headline
אלוהים אדירים א

# data[].attributes.body
אלוהים אדירים

אלוהים אדירים

למה?

# data[].attributes.body
עטרה מרקוס

קרן שמש

מגיחה מתוך ענן

מעלה חיוך בסתיו

צלילי סליחות

מרעידים לי את הלב

המלך בשדה

אוושת עלים

ריח אדמה רטובה

שמחת הגשם הראשון

קולות שנשמעים מבחוץ

והלב בפנים חרד

בשורה

# data[].attributes.body
יום מתפרק

לשקיעה

ושוב זריחה

# data[].attributes.headline
עומד במרפסת . ה

# data[].attributes.body
עומד במרפסת .

המכונית בפקק .

מאירה לי

הרב ישעיהו

# data[].attributes.headline
בין מלחמות - דור שלישי. ליאת הופמן

# data[].attributes.subject
בין מלחמות - דור שלישי. ליאת הופמן

# data[].attributes.body
שם וכאן

חיים ומוות

מלחמה,

ארוכה,

מדי.

פחד קיומי.

הבטחת נצח.

חוסר התקווה, והאובדן הגדול

אל מול תקווה לחיים של שלווה ובטחון.

סבא,

שבשישי האחרון

נשבר קצת יותר,

ואמר שכך זה התחיל אז, אסור לוותר.

סבא שלי,

שם היה ילד, לבד, בשואה.

עובר ברכבות לבד

בין ארצות.

באושוויץ איבד את אמו.

וכאן באדמית איבד את נכדו.

סבא,

שהוא מורה להיסטוריה

הוא, הוא - ההיסטוריה.

הוא חי את ההווה.

את העם והארץ בונה.

הוא מעמיד דורות של תלמידים

שיודעים מאין באו ולאן הולכים.

הוא בא מהעבר,

והוא מבטיח את העתיד.

והרבה פעמים בוחר לשתוק את מה שיש לו להגיד.

וכשאלעד נפל במלחמה

משהו קרע גם אצלו את הנשמה.

ובכל זאת הוא בוחר למצוא בכולנו נחמה.

ובשישי האחרון

נשבר,

קצת יותר.

ואמר שאסור לנו,

אסור לוותר.

נצח ישראל לא ישקר

# data[].attributes.headline
סגולה לוי - האזנה

# data[].attributes.subject
סגולה לוי - האזנה

# data[].attributes.body
בגיל שנתיים סבתי התחרשה

מחסור באנטיביוטיקה

טיפול לקוי במהגרים בקנדה.

בגיל תשע האוזן הוצמדה לרדיו ושמעה

את צ'רצ'יל מנסה להציל את קרובי משפחתה.

בגיל שלושים פגשה ניצולה עם זרוע שרופה

שסיפרה על העגילים שמסרבים להכנס לחורים שהיו שם פעם

מפית בכוס הקפה החמה, קירבה וקצת שפשוף

ושוב יכלה לענוד יופי על הגוף.

בגיל שישים ברחוב יפו

האוזניים החרשות שמעו לא הבינו

כשסירנה פילחה את חלל האוויר והעולם חדל מלכת.

כעבור דקה הכל המשיך כאילו כלום.

כשהסבירו לה בשפתה שזה מנהג המקום

הבינה שכך זה לפעמים.

האוזן עוברת טלטלה

ואז ממשיכים בחיים.

# data[].attributes.body
רונית, את חסרה לי

אני נזכרת איך למחרת יום השואה

ישבנו במקלט ליד הבית שלכם

וכל החברות מרותקות ושומעות את

אבא שלך אליהו שהגיע מאושוויץ

מספר לנו על הצעדה בשלג ביערות של פולין

וכמה ימים אחרי

בשלג של ירושלים הוא פסע

ובמין פלשבק נפל

והשבר החזיר אותו לימים הכאובים שהשתיק

שם בפולין

וכשאת חלית והסתלקת באמצע החיים

הוא שוב הרגיש איך השואה פוקדת את הקן החמים

שניסה להקים כאן על אדמת הקודש

אבל אליהו הרמן למוד נסיונות

המשיך לתפור בחנות החייטים הקטנה

על יד כיכר הדוידקה בעיר הקודש

ולחלום על הבגד שיתפור אולי לכהן הגדול

בבית המקדש שיבנה , מקווים בדור שלנו

כי מיידנק ואושוויץ

ובארי וניר עוז

ומכבי באמסטרדם

זה הכל צירי לידה

חבלי משיח הנה זה בא

# data[].attributes.headline
מחווה לויסלבה שימבורסקה. שלומית פישר

# data[].attributes.subject
מחווה לויסלבה שימבורסקה. שלומית פישר

# data[].attributes.body
ניצלת כי נכנסת לממד

ניצלת כי בדיוק הסתיימה משמרת

כי לבדך

כי עם חבר

כי הם הגיעו מימין, כי ברחת לשמאל

כי התקשרת וענו

כי שוטר

כי חייל

כי חוסם עורקים

כי מכונית

כי שער

כי גדר.

מזל שהיו שם שיחים

מזל שלא נכנסת למיגונית

מזל שמסילת החלון, שידית הדלת

רק עוד מילימטר, עוד שניה, עוד זווית

בגלל שיצאת מוקדם

בגלל שמץ צלם אדם

כי נדרשו ניצבים לתעמולת החמאס

ולוהקת

ברשת היה חור אחד, ואתה – דרכו.

מצדך נפלו אלף ורבבה  מימינך – אליך לא ניגש.

בכל פעם שהסיפור מסופר וחוזר מחדש

החיה הניצודה חיה בך מחדש.

# data[].attributes.headline
מירי וידן-למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.subject
מירי וידן-למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.body
אסור לי לדבר על השואה

כולם מדברים עליה

כמו היתה נערה נחשקת

שכולם מחזרים אחריה.

לכולםיש "שואה שלנו"

לכולם יש זיכרון בסלון

סרטים שחייבים לראות,

מסעות חייבים לראות.

ולי אסור לדבר עליה,

כי אם אדבר עליה

זה סימן

שהפסדתי את המקום

הזה שהוא רק שלי

ושלה. שלי

ושל סבתא,

שלי

ושל אבא.

# data[].attributes.headline
הסיפור של אבא של רונית במקלט בירושלים

# data[].attributes.subject
הסיפור של אבא של רונית במקלט בירושלים

# data[].attributes.body
רונית, את חסרה לי

אני נזכרת איך למחרת יום השואה

ישבנו במקלט ליד הבית שלכם

וכל החברות מרותקות ושומעות את

אבא שלך אליהו שהגיע מאושוויץ

מספר לנו על הצעדה בשלג ביערות של פולין

וכמה ימים אחרי

בשלג של ירושלים הוא פסע

ובמין פלשבק נפל

והשבר החזיר אותו לימים הכאובים שהשתיק

שם בפולין

וכשאת חלית והסתלקת באמצע החיים

הוא שוב הרגיש איך השואה פוקדת את הקן החמים

שניסה להקים כאן על אדמת הקודש

אבל אליהו הרמן למוד נסיונות

המשיך לתפור בחנות החייטים הקטנה

על יד כיכר הדוידקה בעיר הקודש

ולחלום על הבגד שיתפור אולי לכהן הגדול

בבית המקדש שיבנה , מקווים בדור שלנו

כי מיידנק ואושוויץ

ובארי וניר עוז

ומכבי באמסטרדם

זה הכל צירי לידה

חבלי משיח הנה זה בא

# data[].attributes.body
בדקו זכאות
ללא התחייבות
מסמכים שיכולים
לסייע כוללים
דרכון ישן של אותה מדינה
מסמכי נישואין
דרכונים ישנים
של סבא וסבתא
מסמכים בגרמנית
ללא ויתור על אזרחות ישראלית
...
משרד החוץ
מוציא טיסת חילוץ

# data[].attributes.headline
עזבו אותי מלדבר על השו

# data[].attributes.body
עזבו אותי מלדבר על השואה.

עזבו אותי משבעה באוקטובר.

כל היום טוחנים אותי בסרטונים של בתים מתפוצצים

רחובות שבורים, אנשים עטופים בניילונים לבנים ושחורים, בסדינים, הספדים בלוויה, ניחומים בשבעה, חיוך על סטיקר עם משפט השראה. מדברים על עוד כטבם שיורט, על עוד חייל שנפל, על עוד מטח שצריך להמתין 10 דקות עד שאפשר לחזור לשגרה.

לא רוצה לעסוק כל הזמן במה שהוא חי ממילא וממלא את כל ההוויה. תנו קצת לשכוח. תנו קצת לברוח. לנורמליות. לבנאליות. לחיים כפשוטם. לשחק עם הילד התם. ללמוד משניות עם החכם. להקשיב לרשע ולהבין שגם הוא חלק מהמשפחה. לחייך בלי סיבה לזה שאינו יודע לשאול. לאכול גלידה. לטייל בשדות. להעיף עפיפון. להתגלגל בחולות. בשביל זה חזרנו לכאן. בשביל זה נלחמים. עזבו אותי מהטראומה. רוצים לעשות חיים.

# data[].attributes.headline
למה אסור לי לדבר על....ברוריה שוחט

# data[].attributes.subject
למה אסור לי לדבר על....ברוריה שוחט

# data[].attributes.body
זו לא היתה טראומה.

זו היתה פרידה.

סוף החיים

הגענו ניצבנו סביבך

אחזנו בשארית החיים

מלטפים

מתבוננים במוניטור

מי יותר

מי בכלל לא.

שרים לך שירי נשמה

בין כסה לעשור

בין העיניים שדמעו

ללב האוהב

וההמיה והתפילה

שלא תיגמר לעולם.

# data[].attributes.headline
הסיפור של אבא אליהו

# data[].attributes.subject
הסיפור של אבא אליהו

# data[].attributes.body
רונית, את חסרה לי

אני נזכרת איך למחרת יום השואה

ישבנו במקלט ליד הבית שלכם

וכל החברות מרותקות ושומעות את

אבא שלך אליהו שהגיע מאושוויץ

מספר לנו על הצעדה בשלג ביערות של פולין

וכמה ימים אחרי

בשלג של ירושלים הוא פסע

ובמין פלשבק נפל

והשבר החזיר אותו לימים הכאובים שהשתיק

שם בפולין

וכשאת חלית והסתלקת באמצע החיים

הוא שוב הרגיש איך השואה פוקדת את הקן החמים

שניסה להקים כאן על אדמת הקודש

אבל אליהו הרמן למוד נסיונות

המשיך לתפור בחנות החייטים הקטנה

על יד כיכר הדוידקה בעיר הקודש

ולחלום על הבגד שיתפור אולי לכהן הגדול

בבית המקדש שיבנה , מקווים בדור שלנו

כי מיידנק ואושוויץ

ובארי וניר עוז

ומכבי באמסטרדם

זה הכל צירי לידה

חבלי משיח הנה זה בא

# data[].attributes.headline
איפה הייתי כשנשמעה האז

# data[].attributes.body
איפה הייתי כשנשמעה האזעקה?

איזו אזעקה? היתה אזעקה? בטוח? לא שמענו בכלל.

שמענו אמבולנסים אבל זה בגלל שנהגים ערביים תמיד מפעילים צופרים כדי לנסוע חלק. שמענו אופניים, יריות וצעקות על הגדר אבל אין בזה שום דבר חדש.

ישבנו במעגל נשים, לומר קצת דברי תורה,

בפנים הגברים קראו בתורה.

אסתר אמרה לי בשקט: שמעת?כבשו את בארי.

"כבשו" סיננתי, " לא להגזים. אנחנו לא ב1948 עכשיו"

מלחמה" היא אמרה, " נו, נסחפת, אין מילה כזו כבר היום- מלחמה. תגידי- מבצע".

הגזימה אסתר. ועד היום ממשיכים להגזים פה כולם.

איזה מן עם.

# data[].attributes.headline
למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.subject
למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.body
אל תיגע בזה.

זה שביר

אתה יודע

לך תאחה את זה אחר כך.

אז מה ככה לשתוק?

דיברו מספיק ודי

כתבו ציירו צילמו כל דווי.

יש זיכרון בסלון

ויום זיכרון.

ויד ושם

ולכל איש יש שם.

ומה עם הלפיד?

מה הסתיים התפקיד?

להשליך הכל על הממסד?

וסבא ואבא והצוואה

הכל אבד?

זה קשה להיות בצל

להחזיק

לאגור

האם לא מספיק

שאני ואתה זיכרון

ניצחון

מהלכים.

# data[].attributes.headline
למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.subject
למה לי אסור לדבר על השואה?

# data[].attributes.body
דווקא דיברתי, די הרבה, אני עדיין מדברת

מורה להיסטוריה, אתם מבינים?

אין לי ברירה...

צריך להביט באומץ על הזוועה

ועוד להעביר אותה לאחרים

מצגת

השיעור עוסק בבורות הירי

תמונות נוראות מבהיקות בחושך

של יהודים שחופרים

קברים לעצמם

עומדים בתור כדי לקבל בתורם כדור לראש

אחר כך מראה לבנות עדות של אישה

שהייתה אז ילדה

ובטעות לא מתה בה וזחלה בלילה מתוך ערמת הגופות

רואה מולי עיניים נוצצות, גופים מתכווצים בכיסאות

מנסים להעלם

הלל לא מסתכלת

עוד מעט יפרצו את דלת הכיתה

ויברחו בבהלה ובבכי החוצה

מה אני עושה להן? אולי זה לא לגילן?

אתמול ראו בחדשות

יהודים מוכים עד זוב דם ברחובות אירופה

לפני שנתיים לפחות נשמנו לרווחה ביום השואה הבטחנו לעצמנו ולהם

"לעולם לא עוד!

היום הסיוט נמשך ואי אפשר יותר לנשום לרווחה.

# data[].attributes.headline
יש לך עוד?/הודיה

# data[].attributes.subject
יש לך עוד?/הודיה

# data[].attributes.body
עברתי אחה"צ בסטימצקי לקנות לנכדים , ליומולדת, במבצע שעד הלילה,

וקניתי סוף סוף את ונתנה תוקף של קפלון

ואת החדש של אמילי ושל הרב ליאור

ולפני שיצאתי שאלתי את המוכרת , כמו ברביעיות, אם יש לה עוד

למרות שיצטופפו עם הקודמים מהז'אנר שכבר שנה ותמיד על השולחן

ונעשה כבד. ורצוי

# data[].attributes.headline
איפה הייתי כשנשמעה האז

# data[].attributes.body
איפה הייתי כשנשמעה האזעקה?

איזו אזעקה? היתה אזעקה?בטוח? לא שמענו אותה בכלל.

שמענו אמבולנסים, אבל זה בגלל שנהגים ערביים תמיד מפעילים צופרים כדי לנסוע חלק.

שמענו אופנועים ויריות, וצעקות על הגדר, אבל אין בזה שום דבר חדש.

ישבנו במעגל נשים בחוץ להגיד קצת דברי תורה. בפנים הגברים קרו שוב ושוב בתורה.

אסתר אמרה לי בשקט: "שמעת? כבשו את באר"

"כבשו" סיננתי.לא להגזים. אנחנו ב1948 עכשיו?

"מלחמה" היא אמרה. " נו נסחפת, כבר אין מילה כזו היום ,'מלחמה' "

הגזימה אסתר, הגזימו כולם.

ועד היום ממשיכים להגזים פה.

איזה מן עם.

# data[].attributes.headline
בס"ד יום שלישי י"א בחש

# data[].attributes.body
בס"ד יום שלישי י"א בחשוון

עברתי את זה בקלות / אבא לא היה באושוויץ

הרב ישעיהו פוגל:

אבא תמיד סיפר

על ברכת הצדיק

" תעבור את זה בקלות "

עבודת המאסטר , שעלתה לי באקראי :

" היהודים לא יחזרו "

הגדירה לי מה זה בקלות :

יהודים על שדות מוקשים

רציחות של החיילים ההונגרים

אמא היית באושוויץ

# data[].attributes.headline
איפה הייתי כשנשמעה האז

# data[].attributes.body
איפה הייתי כשנשמעה האזעקה?

איזו אזעקה? היתה אזעקה?בטוח? לא שמענו אותה בכלל.

שמענו אמבולנסים, אבל זה בגלל שנהגים ערביים תמיד מפעילים צופרים כדי לנסוע חלק.

שמענו אופנועים ויריות, וצעקות על הגדר, אבל אין בזה שום דבר חדש.

ישבנו במעגל נשים בחוץ להגיד קצת דברי תורה. בפנים הגברים קרו שוב ושוב בתורה.

אסתר אמרה לי בשקט: "שמעת? כבשו את באר"

"כבשו" סיננתי.לא להגזים. אנחנו ב1948 עכשיו?

"מלחמה" היא אמרה. " נו נסחפת, כבר אין מילה כזו היום ,'מלחמה' "

הגזימה אסתר, הגזימו כולם.

ועד היום ממשיכים להגזים פה.

איזה מן עם.

# data[].attributes.body
הותר לפרסום

שעוד לב נקרע

שעוד תקווה התנפצה

שעוד חיים נגדעו

עוד אסון לאומי

עוד אבל פרטי

קוצר נשימה

בא לי להקיא

שייגמר כבר

העצב והחלל והריק

שיתמלאו הריאות

באויר גאולה

בצלצול פעמונים

ושירת ישועה

# data[].attributes.headline
איפה הייתי כשנשמעה האז

# data[].attributes.body
איפה הייתי כשנשמעה האזעקה?

איזו אזעקה? היתה אזעקה?בטוח? לא שמענו אותה בכלל.

שמענו אמבולנסים, אבל זה בגלל שנהגים ערביים תמיד מפעילים צופרים כדי לנסוע חלק.

שמענו אופנועים ויריות, וצעקות על הגדר, אבל אין בזה שום דבר חדש.

ישבנו במעגל נשים בחוץ להגיד קצת דברי תורה. בפנים הגברים קרו שוב ושוב בתורה.

אסתר אמרה לי בשקט: "שמעת? כבשו את באר"

"כבשו" סיננתי.לא להגזים. אנחנו ב1948 עכשיו?

"מלחמה" היא אמרה. " נו נסחפת, כבר אין מילה כזו היום ,'מלחמה' "

הגזימה אסתר, הגזימו כולם.

ועד היום ממשיכים להגזים פה.

איזה מן עם.

מיכל פ

# data[].attributes.headline
בס"ד יום שלישי י"א בחש

# data[].attributes.body
בס"ד יום שלישי י"א בחשוון תשפ"ה

הרב ישעיהו פוגל:

מה יספרו בביה"ס האזורי

מה יספרו לילדי בארי ?

ולכפר עזה

ולילדיהם

למה להרוס ילדות

באש

ולהצביע על השכנים

למה להרוס את חלום

השלום

# data[].attributes.headline
יש ילדים באפריקה שאין 

# data[].attributes.body
יש ילדים באפריקה שאין להם אוכל,

הם רעבים. - כך סבתא לוסיה הייתה אומרת,

ולכן צלחת שאינה ריקה לא היתה מתקבלת.

סבתא לוסיה תמיד הייתה מנקה את הסיר עם כף

לא משאירה טיפת תבשיל בפנים. מה שנאר , לא משנה הכמות, תמיד היה נכנס למקרר.

אם נשאר אוכל מסוים וכבר לא רצו אותו כל -כך לאכול

סבתא לוסיה הייתה עושה לו מטאמורפוזה והופכת אותו למשהו חדש העיקר שיגיע לבטן ולא לאשפה.

מידי פעם כשהיא הייתה באיזור ומישהו היה זורק אוכל שראוי לאכילה היא לא הייתה מתאפקת ואומרת "הייתי יכולה לחיות מזה שבוע ביער"

כשהתחתנו אישי היקר לא היה מבין למה אני שמה שאריות במקרר גם אם בכמויות מנימליות, ואני זורקת אותם רק כשהם רקובים לגמרי.

יש לי אהבה ,שמחה, נטייה לבשל ,להנות ולאכול אוכל טרי ומצד שני לא יכולה לזרוק שאריות

לא יכולה

אני אוכלת אותם רביע חמישי עד שנגמר

עד שכבר באמת אי אפשר

ותמיד כשבבית נזרק או בפינה החמה לחיילים ששם ךפעמים עוגות שלמות מתייבשות ולפח הולכות.

אני מרגישה את סבתא לוסיה מסתכלתעליי מן השמיים, עפ העיניים הטובות, עם הבט היהודי ,עם שפתיים קצת קפוצות ומחויכותעם עין קצת עמוצה

נו נו

הילדים שלי צוחקים עלי שאני קמצנית. אז מה.

# data[].attributes.headline
היכן הייתי כשהאזקה התחילה/ שושי

# data[].attributes.subject
היכן הייתי כשהאזקה התחילה/ שושי

# data[].attributes.body
שיעור "זום" בבית, אבל אוי, הרמקול במחשב תקול

התלמידים לא שומעים בשבילם זה מצב "קול".

כתבתי בצ'אט " השיעור להיום נגמר,

אבל יש משימה בקלסרום עבור יום המחר".

הפתרון האולטימטיבי שלעצמי מצאתי מהר,

לנסוע לישיבה ומשם ללמד במחשב אחר.

הגעתי לישיבה והודעתי שללמד הנני נכונה,

אך לאחר דקות ספורות אזעקה ראשונה.

למקום מסתור נכנסתי עם המנהל והמזכירה,

ולאחר 10 דקות יצאנו כפי שפיקוד העורף הורה.

התיישבתי ליד המחשב בניסיון לחזור לשגרה.

השיעורים הסתיימו להם במהרה,

ואת עצמי מצאתי בדרך הבייתה חזרה.

"שלום" לנהג האוטובוס אמרתי

ומיד על הכסא ליד הדלת התמקמתי.

לאחר שתי תחנות נשמעה אזעקה שניה

ולחצר בית פרטי רצתי בהיסטריה.

עשר, תשע, שמונה הדלת הייתה פתוחה

יופי חשבתי יש כאן משפחה.

חמש ,ארבע, שלוש נכנסתי פנימה

שתיים, אחת, את המדרגות גמעתי ללא נשימה.

והנה אני בתוך ממ"ד של משפחה זרה,

אולם לאחר רגע אחד הפכתי לחברה.

"יום משוגע, איך ייגמר?" אמר הנהג .

# data[].attributes.headline
השורה האחרונה ב"היכן ה

# data[].attributes.body
השורה האחרונה ב"היכן הייתי כשהאזעקה התחילה" מיותרת.