# data[].attributes.body
Par ētikas pamatlicēju uzskata sengrieķu domātāju Aristoteli. Ap 350. gadu p.m.ē. viņš uzrakstīja darbu par runu teikšanas mākslu. Aristotelis uzsvēra,ka labam runātājam nepieciešama secīga runas domas atklāšana, spēja izvēlētoes vārdus, kas klausītājus aizkustina un godīgums.

# data[].attributes.body
Filozofs Pitagors (ap 570.- 495.g.p.m.ē) - pasaule ir skaitļu sistēma, bet galvenais cilvēka tikums ir spēja dzīvot līdzsvarā ar dabu.

Dēmokrits ( 460.- 370.g.p.m.ē.) pasaule mūžīgi mainās, tāpēc galvenā cilvēka spēja ir mundrums.

Trasimahs (459.- 400.g.p.m.ē.) apgalvoja ka svarīgākais sabiedrībā ir taisnīgums. Taisnīgums ir tas, kas atbilst likumiem. Likumus vienmēr rada tiem kuriem ir vara.

Sokrats (470.- 399.g.p.m.ē.) tikums ir daļa no cilvēka dvēseles.

Platons (428.- 348.g.p.m.ē. ) cilvēka dvēsele sastāv no prāta, jūtām un iekāres.

Aristotelim(384.- 322.g.p.m.ē.) cilvēka darbību, lai sasniegtu laimi.

Epikūrs(341.- 270.g.p.m.ē.) cilvēkam jātiecas pēc sevis piepildījuma baudā.

# data[].attributes.body
Konfuciānisma pamatlicējs bija politiķis Konfūcijs (551.- 479.g.p.m.ē.) galvenais līdzeklis, kā ietekmēt citus, ir personīgais paraugs.

Katram cilvēkam jātiecas pēc ideāla junzi. Junzi īpašības: iejūtība, taisnīgums, sabiedrībā pieņemto likumu ievērošana, gudrība, godīgums.

Cilvēku attiecībās parasti kāds ir zemāks un kāds ir augstāks.

Zemākajiem ir jāizrāda padevība, augstākajam jākalpo par paraugu.

Daoisti prasīja līdzjūtību, savaldību, pazemību dabas priekšā.

# data[].attributes.body
Viduslaikos ētiskos uzskatus noteica arī abrāmiskās reliģijas - judaisms, kristietība un islāms. Tās balstijās uz domu ka cilvēki ar Dievu noslēguši derību. Tas paredz, ka Dievs dos mūžīgu dzīvi to cilvēku dvēselēm, kuri ievēros Dieva noteiktos likums.

# data[].attributes.body
Mūsdienu ētiskos uzskatus ietekmēja renesanse, reformācija un apgaismība. Tās atzina ka cilvēkam ir spēja vadīt pašam savu dzīvi.

Nīderlandietis Roterdamas Erasmus (1466.- 1536.g.) cilvēku veido miesa, dvēsele un prāts

Tomass Hobss(1588.- 1679) cilvēka darbību virza vai nu vēlme izdzīvot vai vēme sagādāt sev baudu.

Henrijs Mors(1614.- 1687) labus cilvēkus vada labsirdības intuīcija.

# data[].attributes.body
Frānsis Hačesons un Džeremijs Bentams intuīcijas vietā lika noderīgumu. Cilvēks atzīst visu, kas ar laiku izrādās noderīgs.

Šo virzienu sauc par utilitārismu.

# data[].attributes.body
Revolūciju laikā cilvēku uzskati strauji mainijās. Tā mudināja vācu filozofu , secināt ka vecais kolektīvais ētikas laikmets ir pagājis. Un to viņš apliecināja ar teicienu ,,Dievs ir miris"

Pēc viņa domām nākamajo gadsimtos jārodas pārcilvēkam, kas pats sev spēs radīt vērtības un ētiskās normas.

# data[].attributes.body
Ētikas attīstību būtiski ietekmēja politiskie notikumi. Tuvojoties Pirmajam pasaules karam uzplauka galējo nacionālistu mācības, bet pēc kara radās autoritārie un totalitārie režīmi. Kas balstijās uz komunisma un fašisma, nacisma mācībām.

Žans Pols Stars, apgalvoja ka cilvēkam nav iepriekš noteiktas būtības.

Makss Šēlers, ētika balstās uz vērtībām, kuras cilvēks izvēlas.

Džons Rouls lika pamatu taisnīguma ētikai.

Karls Popers ieteica demokrātiskām valstīm veidot atklāto sabiedrību.

20. gadsimta beigās radās ētiskā egoisma mācība.