# data[].attributes.body
Časté chyby v citování, kterým je třeba se vyhnout. Jak se vyhnout plagiátorství. Jaké zdroje zvolit a jak je uvést v dokumentu.

# data[].attributes.attachment_link.title
20 chyb v citacích, kterým se příště raději vyhněte | Pavel Semerád

# data[].attributes.attachment_link.description
Tohle jsou chyby v citacích, kterým se při psaní bakalářek a diplomek vyhněte. Jinak vám je v oponentském posudku vytknu.

# data[].attributes.body
Co je potřeba citovat a co ne, jak to poznáme. A co nesmíme citovat v našich pracích.

# data[].attributes.attachment_link.description
Citujeme pokaždé, když přebíráme obsah z jiných děl(myšlenku, teorii, text, tabulky, grafy, statistická data apod.). Citovat bychom měli i myšlenky převzaté z rozhovorů (veřejně publikovaných i soukromých) a neveřejně dostupných pramenů. Nezáleží tedy na tom, zda se jedná o díla dostupná volně (bez úplaty) na internetu, dodaná od školitele nebo spolužáka, či pocházející z e-zdrojů VŠE. Nevydávejte […]

# data[].attributes.body
Příklady citací v textu. Tato stránka nám ukazuje některé příklady jak by měla vypadat citace v textu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vítejte v interaktivním průvodci ukázkami citací. Začněte výběrem příslušného citačního stylu.

Preferovaným citačním stylem pro celou VŠE je APA 7. Pokud přesto citujete dle citačního stylu ISO 690, příklady u tohoto citačního stylu se řídí platnou normou ČSN ISO 690:2022, která se drobně odlišuje od normy z roku 2011 (pro kterou je podpora v citačním manažeru Zotero). Pokud máte o výběru citačního stylu jakékoli pochybnosti, obraťte se na svého školitele.

Vyberte typ a vlastnosti dokumentu, který chcete citovat. Následně se vám zobrazí informace k citování dle normy .

# data[].attributes.attachment_link.description
Vítejte v interaktivním průvodci ukázkami citací. Začněte výběrem příslušného citačního stylu. Preferovaným citačním stylem pro celou VŠE je APA 7. Pokud přesto citujete dle citačního stylu ISO 690, příklady u tohoto citačního stylu se řídí platnou normou ČSN ISO 690:2022, která se drobně odlišuje od normy z roku 2011 (pro kterou je podpora v citačním [...]

# data[].attributes.body
Jak si zkontrolovat zda správně citujeme. Jak si to můžeme sami zkontrolovat před odevzdáním. Proč je taková kontrola dobrá?

# data[].attributes.attachment_link.title
Jak najít chyby v citacích ještě před odevzdáním práce?

# data[].attributes.attachment_link.description
Slyšeli jste už příběhy o studentech, kteří odevzdali své závěrečné práce a pak v nich, z ničeho nic, začali objevovat nejrůznější chyby? Upřímně, tomu se asi úplně předejít nedá – snad každá práce má svoje slabé místo.

# data[].attributes.body
Jak nechybovat při citování. Přímá a nepřímá citace. V článku jsou uvedené chyby v daném citování, které nám pomohou to lépe pochopit.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Abychom si ulehčili práci, můžeme se pokusit vymyslet pro naše citování pomůcky. Základní situace, kdy v textu (například v seminární práci) citujeme, rozdělíme na 2 x 2 typy. Příklady si budeme ukazovat na odstavcích, které jsou relativně samostatnými jednotkami v rámci textu a typicky se soustředí kolem jedné hlavní myšlenky.

Citování „od čtení k psaní"

Nepřímá citace = parafráze

Základním typem citování je citování nepřímé, alias parafráze. Parafrázujeme tehdy, když máme přečteno dostatečné množství literatury pro takový přehled o tématu, abychom byli schopni poměrně plynule psát myšlenky, které se v nás urodily spojením různých informací.

Prakticky to uděláme tak, že informaci či část textu autora A převykládáme vlastními slovy, zasadíme do nového kontextu našeho textu na konkrétní téma a opatříme například vlastním komentářem či srovnáme s myšlenkami jiného autora.

No a jak to tedy vypadá? Podívejte se na následující příklady.

V seminární práci Testování vzdělávací aplikace pro středoškoláky napíšeme tento odstavec:
Součástí testování vzdělávací aplikace pro středoškoláky byla metoda myšlení nahlas (think aloud), kdy se respondent snažil nahlas vyjadřovat svoje pocity, postupy a záměry (JASPERS, 2004).
Proč a co jsme zde parafrázovali? V textu uvádíme metodu, kterou používáme pro výzkum, v tomto případě „myšlení nahlas". Myšlení nahlas není nic, co by znal takřka každý. O metodě jsme se pravděpodobně sami někde dočetli. Zjistili jsme například, že respondent (účastník výzkumu) v rámci této metody nahlas vyjadřuje svoje pocity, postupy a záměry. Musíme tedy říci, který autor metodu takto popisuje. V našem případě je to tedy Jaspers.

Nebo v seminární práci Vnímání nerovností ve vzdělávání studenty gymnázií práci napíšeme odstavec:
Vzdělání, kterého je možné v České republice dosáhnout, je ovlivněno tím, jaký socio-ekonomický status mají rodiče dítěte. V některých jiných zemích však závislost mezi rodinným zázemím a vzděláním téměř není (Prokop, 2020) . To znamená, že v naší společnosti a škole stále existují bariéry či naopak chybí pomoc těmto dětem. V kontextu naší práce je otázkou, jak tyto nerovnosti vnímají gymnazisté a jakou roli mohou sehrát v inkluzi svých vrstevníků.
Proč a co jsme zde parafrázovali? V seminární práci jsme chtěli uvést problém, který chceme řešit. Jeho důležitost podkládáme tvrzeními z knihy erudovaného autora, které parafrázujeme a doplňujeme vlastním komentářem. Přímá citace by vypadala takto, byla by však zcela zbytečná: „ Dosažené vzdělání v Česku velmi záleží na sociálně-ekonomickém statusu rodiny, v níž dítě vyrůstá. To je jasné, řeknete si, talent se dědí a bohatší rodiče se zkrátka starají lépe. Ale tak to není. Třeba ve Finsku, ale i v Estonsku či Polsku závisí úspěch ve škole na rodinném původu jen velmi málo." (Prokop, 2020, s. 69)

A jak to občas vypadá, když se začíná (bez návodu)? Podívejte se na tyto chybné příklady:

1. Vzdělání, kterého je možné v České republice dosáhnout, je ovlivněno tím, jaký socio-ekonomický status mají rodiče dítěte. V některých jiných zemích však závislost mezi rodinným zázemím a vzděláním téměř není (Prokop, 2020).
Chyba: odstavec tvoří pouze myšlenky autora, od kterého je přebíráme.

2. Dosažené vzdělání v u nás velmi záleží na sociálně-ekonomickém statusu rodiny dítěte. Ale tak to není. Třeba ve Finsku, ale i v Estonsku či Polsku závisí úspěch ve škole na rodinném původu minimálně (Prokop, 2020).
Chyba: Původní text autora jsme upravili tím, že jsme nahradili některá slova a vynechali větu.

Toto není parafráze, ale plagiát, a to i přesto, že na autora odkazujeme.

Pochopitelně je nejlepší vyvarovat se chybnému způsobu parafrázování hned, ať se nestihne vytvořit špatný návyk. Typicky k tomu ale dojdete cvičením psaní, u druhého, třetího, pátého textu. Pokud se vám chybka opakuje, může to mít několik důvodů:

1) Píšete samotný text zároveň se čtením literatury. Pokud se s tématem teprve seznamujete, doporučujeme dělat výpisky, myšlenkové mapy. Zejména začínajícím psavcům nedoporučujeme rovnou psát. Pokud nemáte dočtenou svou základní literaturu, nemůžete mít téma ani promyšleno. To vede k tomu, že pouze převykládáte právě čtený text, a popletete si výpisky z četby s textem. Obvykle nás až po přečtení několika zdrojů začnou napadat nové pohledy, a teprve poté můžeme komparovat, syntetizovat.

2) Přečetli jste toho málo a vlastní myšlenky vás nenapadají. Tento bod souvisí s bodem výše. Pokud máme málo informací, těžko se nám vytváří nové. Je tedy důležité vyhradit si dostatek času na jejich čtení.

3) Přečetli jste toho dost, ale vynechali jste kreativní chvilku. Zkuste třeba myšlenkovou mapu. Čtením to ještě nekončí. Získané informace je potřeba zpracovat, promyslet, promíchat, nahlížet z různých úhlů. K tomu můžete využít některou z kreativních technik.

Nepřímá citace tedy není stejná věta či odstavec s několika nahrazenými slovy. Kvalitní nepřímá citace v kvalitním textu není převyprávěná myšlenka jiného autora bez nového uchopení, komentáře.

Přímá citace

Přímá citace je doslovné převzetí části textu opatřené uvozovkami. Přímé citování je až za parafrázováním - používáme ho co nejméně, jen pokud máme dobrý důvod. Obvykle ten, že potřebujeme v textu uvést výrok přesně, abychom ho mohli analyzovat, komentovat, kritizovat, rozebrat. Citace by nikdy neměla nahrazovat vaše vlastní myšlenky. Je potřeba také přemýšlet o délce citace. Většinou by to měla být jedna věta, či dvě kratší. Pokud je to více, musíte mít opravdu dobrý důvod.

Jak tedy přímé citování vypadá?

Prokop vnímá problém školství v jeho roztříštěnosti a popisuje špatnou organizaci. „ Školy jsou často malé. Pomohlo by jim, kdyby mohly sdílet administrativu, IT služby či zmíněné psychology ." (Prokop, 2020, s. 69) S tímto tvrzením zcela souhlasíme, můžeme se však tázat ještě dál. Je v dnešním propojeném světě vůbec nutné, aby ono zmiňované sdílení bylo stále pouze v rámci škol? Nemohly by například školy sdílet IT s knihovnami, jejichž cílem je mimo jiné podporovat rozvoj informační gramotnosti a využití technologií pro vzdělávání?

Proč jsme zde citovali? Chtěli jsme pracovat s přesnějším tvrzením právě tohoto autora.

Chyby v citování:

„ Dosažené vzdělání v Česku velmi záleží na sociálně-ekonomickém statusu rodiny, v níž dítě vyrůstá. To je jasné, řeknete si, talent se dědí a bohatší rodiče se zkrátka starají lépe. Ale tak to není. Třeba ve Finsku, ale i v Estonsku či Polsku závisí úspěch ve škole na rodinném původu jen velmi málo." (Prokop, 2020, s. 69)

Chyba 1: Citace nahrazuje celý odstavec, a tedy zcela naše myšlenky. Práce obsahující mnoho citací je jako slepenec cizí práce.

Chyba 2: Citace přejímá řeč autora, která však nezapadá do naší nové práce. Vyjádření „To je jasné, řeknete si" nemůžeme jen tak použít.

Chyba 3: Citace je příliš dlouhá. Citace na tři řádky používáme zcela výjimečně.

Občas potřebujeme s citací specificky pracovat. To lze například takto:

Vynechání začátku věty: ve Finsku, ale i v Estonsku či Polsku závisí úspěch ve škole na rodinném původu jen velmi málo." (Prokop, 2020, s. 69)

Vynechání středu: „ Dosažené vzdělání v Česku velmi záleží na sociálně-ekonomickém statusu rodiny, v níž dítě vyrůstá. Třeba ve Finsku, ale i v Estonsku či Polsku závisí úspěch ve škole na rodinném původu jen velmi málo." (Prokop, 2020, s. 69)

Vynechání konce věty: „ Dosažené vzdělání v Česku velmi záleží na sociálně-ekonomickém statusu rodiny (Prokop, 2020, s. 69)

Citace delší než dva řádky uvedeme jako odstavec menším písmem.

Tip pro začínající psavce:

Pro svou práci si stanovte limit na přímé citace. Například pro pětistránkovou seminární práci to mohou být dvě přímé citace o maximální délce dvě věty. To jen pro trénink, abyste se naučili vyjadřovat vlastní myšlenky a parafrázovat. Mohou být práce, ve kterých budete potřebovat citovat více, například abyste na něco poukázali.

Citování „od psaní ke čtení"

Pro práci s literaturou můžeme vytvořit ještě tuto druhou kategorii. K ní přicházíme opačně, nikoliv od již přečtené literatury, kterou splétáme do textu, ale naopak. Píšeme a zjistíme, že něco nemáme nebo že bychom něco měli doplnit. Tento moment bychom měli ohlídat také při závěrečné revizi textu.
Zmiňování, poukázání
Odkazovat na „použitou" informaci má širší význam. Neodkazujeme pouze na ty informace, které jsme konkrétně přejali, například výsledek z konkrétního výzkumu nebo myšlenky nějakého autora, ale také na informace či autory, o kterých se zmiňujeme, na zdroje, kterými jsme se inspirovali či vůči kterým se vymezujeme, na informace či autory, které chceme zviditelnit jako související a rozvíjející zdroj pro čtenáře.

Jak to vypadá?
V České republice se technologiím ve vzdělávání věnují na několika univerzitách, například v Brně na Masarykově univerzitě (KISK MUNI, 2020). Argumenty, data
Dále je potřeba dát si pozor na místa, která jsou nepodložená. Když se něčím zabýváme, za chvíli nám některé věci připadají „jasné", ale ono ejhle - nechali jsme v textu díru v podobě spekulace, kterou ničím nepodkládáme.

Jak to vypadá?

Při psaní práce jsme měli nastudováno a napsali jsme:
Údaje o dosaženém vzdělání a jeho vztahu k rodinnému zázemí můžeme čerpat z výzkumů.
To asi můžeme, řekne si čtenář. Ale z jakých? Na tomto místě je vhodné doplnit příklady výzkumů, o kterých mluvíme. Jinak působíme nedůvěryhodně, ony výzkumy taky nemusí vůbec existovat.
Údaje o dosaženém vzdělání a jeho vztahu k rodinnému zázemí můžeme čerpat z výzkumů (viz např. PISA, 2016).
Oba případy jsou ve skutečnosti převlečené citace prvního typu. Potíž je v tom, že se nám při psaní rády schovávají. Je tedy potřeba vytvořit si návyk, kdy i po dopsání textu doplníme další citační odkazy.

# data[].attributes.attachment_link.description
Odkazování na informace a zdroje, ze kterých čerpáme, je spojeno s magickými slovy duševní vlastnictví a citování. Jejich znalost a chápání nás mají chránit před (nechtěným) plagiátorstvím, mohou nás ale i trochu strašit, pokud si nejsme jisti, za kterou větu že to máme nacpat závorku s citačním odkazem.

# data[].attributes.body
Zajímavosti o hardwaru, které jsme třeba nevěděli. Je lepší používat počítač nebo notebook, to se dozvíme v tomto článku.

# data[].attributes.attachment_link.title
5 faktů o hardwaru, které jste nevěděli: Avast PC Report (2. část)

# data[].attributes.attachment_link.description
Jak starý hardware používáte? Přečtěte si našich pět překvapivých zjištění.

# data[].attributes.body
Jaký je rozdíl mezi hardwarem a softwarem. Článek na pomůže porozumět jaký je mezi tím rozdíl a co to vůbec je.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nadneseně se dá říct, že hardware je něco, do čeho kopnu, když nejde software. Tyto dva pojmy se v současném světě staly každodenní, neodmyslitelnou součástí IT světa. Jaký je však mezi nimi rozdíl?
Software je všeobecný pojem, který se používá na opis souboru počítačových programů, postupů a dokumentace, které vykonávají určitou úlohu v počítačovém systému. Praktické počítačové systémy rozdělují softwarové systémy do těchto tří:

Systémový software - je soubor programů navržených na řazení a rozšiřování možnosti spravování počítače. Tento software je tvořen z programů napsaných v jazycích nízké úrovně, kterou integrují s hardwarem na velmi základní úrovni. Systémový software slouží jako rozhraní mezi hardwarem a koncovým uživatelem.

Aplikační software - je software, který je navržený tak, aby uspokojil konkrétní představu konkrétního prostředí. Aplikační software může být z jediného programu, jako je například poznámkový blok od společnosti Microsoft na psaní jednoduchého textu. Dále se může skládat i z kolekce programů, často nazývaných jako balík. Ti spolupracují při plnění úloh, jako například tabulkový balík.

Programovací software - je software, který pomáhá programátorovi při vývoji jiného softwaru. Kompilátory, interpreti a jiné, jsou příklady programovacího softwaru. Dá se brát i jako kategorie systémového softwaru. Je to program nebo skupina programů, která pomáhá vývojářům při vytváření ladění a údržbě jiných programů a aplikací.

Hardware lze nejlépe popsat jako zařízení, například pevný disk. Je fyzicky připojen k počítači nebo se jej můžeme fyzicky dotknout. CD-ROM, tiskárna a grafická karta jsou příklady počítačového hardwaru. Bez jakéhokoliv hardwaru by počítač nefungoval. Hardware a software se navzájem ovlivňují. Software říká hardwaru, jaké úlohy musí vykonat.
Existuje několik rozdílů mezi počítačovým hardwarem a softwarem:

Hardware je zařízení, které je potřeba na ukládání a spuštění. Software je sbírka instrukcí, které umožňují uživateli interagovat s počítačem. Je to program, díky kterému počítač vykonává specifickou úlohu, na rozdíl od fyzických komponentů systému.

Typy hardwaru: vstupní, úložní, zpracovatelné, řídící a výstupní zařízení

Typy softwaru: systémový, programovací a aplikační

Funkce hardwaru: slouží jako doručovací systém pro softwarové řešení. Hardware počítače se zřídka mění v porovnání se softwarem a údaji. Ty se dají lehce vytvořit, upravit nebo vymazat na počítači.

Funkce softwaru: dává pokyn k vykonání určité, konkrétní úlohy, jež chcete vykonat. Software není všeobecně podstatný na to, aby vykonával úlohy základní úrovně jako je například zapnutí zařízení.

Příklady hardwaru: CD-ROM, monitor, tiskárna, grafická karta, skener, směrovače a monitory

Příklady softwaru: Google, Chrome, Microsof Word, Apple Maps, Quick Book

Trvanlivost: Hardware se časem opotřebuje. Software údržbu nepotřebuje.

Správa hardware

Chyby:

Firewally: jsou dostupné pro hardware i software. Nejpopulárnější bránou firewallu je brána softwarová. Jsou nainstalovány v počítači a je možné je přizpůsobit tak, aby vyhovovaly bezpečnostním potřebám jednotlivých uživatelů. Hardwarové brány firewallu se většinou nacházejí v širokopásmých směrovačích.

Změny: I když je běžné přecházet na nový software nebo používat více druhů softwaru najednou, hardware se mění často. Software se dá lehko vytvořit, změnit nebo odstranit, ale výměna hardwaru vyžaduje větší zručnost a většinou je to dražší úsilí.

Výroba: hardware se vyrábí v továrnách a software vyvíjí softwaroví programátoři nebo společnosti zabývající se vývojem softwaru.

Viry: Hardware nemůžou ovlivnit, kdežto pro software jsou častým problémem.

Ačkoli hardware a software jsou nejčastěji spojováni s počítači, software funguje i na jiném hardwaru, jako jsou mobilní telefony, jednotky GPS a lékařského vybavení. Bez jakéhokoliv typu softwaru by byl počítač zbytečný. Například bez softwarového operačního systému by člověk nemohl komunikovat s počítačem.
Může počítač fungovat bez hardwaru?
Na správné fungování většiny počítačů je potřebná alespoň klávesnice, grafické karty, displej, procesor, pevný disk, paměť a napájecí zdroj. Bez pevného disku, displeje nebo klávesnice je možné nastavit spuštění počítačového systému jako je server. Zvuková karta, myš, tiskárna, síťová karta nebo reproduktory nejsou potřebné ke spuštění zařízení. Díky nim je ale zařízení schopnější.
Může počítač fungovat bez Softwaru?
Ano. Ve většině podmínkách může počítač fungovat bez instalace softwaru. Počítač však nenabízí výstup žádných informací nebo zobrazuje chybu, když nenajde operační systém. Ten je pro počítačový systém potřebný, protože komunikuje s hardwarem počítače. Krom operačního systému, instalace softwaru do počítače umožňuje počítači vykonávat další funkce.

Je Vaše firma v situaci, kdy potřebuje vyměnit hardwarové nebo softwarové IT zařízení? Kontaktujte nás - společně najdeme řešení na míru vašim požadavkům.

Zdroje:https://www.diffen.com/difference/Hardware_vs_Software
https://www.javatpoint.com/hardware-vs-software
https://www.defit.org/programming-software/

# data[].attributes.attachment_link.title
Jaký je rozdíl mezi hardwarem a softwarem? - mycom

# data[].attributes.attachment_link.description
Nadneseně se dá říct, že hardware je něco, do čeho kopnu, když nejde software. Tyto dva pojmy se v současném světě staly každodenní, neodmyslitelnou součástí IT světa. Jaký je však mezi nimi rozdíl? Software je všeobecný pojem, který se používá na opis souboru počítačových programů, postupů a dokumentace, které vykonávají určitou úlohu v počítačovém systému.

# data[].attributes.body
Z čeho se vlastně skládá počítač. Jaké částky najdeme pokud rozděláme počítač.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Skříň (case)

Skříň počítače obsahuje zpravidla všechny komponenty, nutné k činnosti PC. Typy skříní můžeme dělit z pohledu vývoje PC na AT nebo ATX (viz další odstavce), dále pak z pohledu provedení (desktop - počítač "naležato", tower - "nastojato"). TOWER se dělí s

ohledem na velikost skříně od nějvětší BIG přes MIDI, MINI po MICRO. V dnešní době je nejobvyklejší MIDITOWER. V poslední době získávají na oblibě tzv. small form factor (SFF) systémy, což jsou v podstatě miniaturizovaná PC často spojené např s funkcí přehrávače CD a rádia. Jejich hlavní nevýhodou je minimální možnost rozšiřování a problémy s přehříváním.

Zdroj PC

prošel stejně jako skříň PC vývojem. Původní byly AT zdroje, které skutečně fyzicky vypínaly napájení PC a měly většinou výkon 200 W. Zdroje ATX, které se objevily v roce 1995 a jsou používané dosud, mají jiné konektory, ale jsou i výkonnější. Starší PC ATX mají sice ještě 200W zdroj, ten by ale v současných PC již většinou nepokryl nároky na napájení sestavy. Dnes se většinou instalují zdroje 400W, ale nabízeny jsou již i 850W zdroje. Zdroje ATX se liší od zdrojů AT především tím, že se počítač vypíná elektronicky a i po vypnutí jsou určité části napájeny. PC je stále v pohotovostním stavu a je možné jej nastartovat například po síti, pohybem myši či z klávesnice (podle nastavení). Tento jev je vhodné mít na paměti, jelikož i vypnuté PC je nezanedbatelným odběratelem el. energie. V souvislosti se zdrojem je třeba zmínit ventilátor, který je součástí většiny zdrojů a který ochlazuje zdroj i vnitřní prostor skříně. Pokud dojde k poruše ventilátoru, přestane být sestava ochlazována, což může to mít pro celé PC velmi závažné následky.

Základní deska (Motherboard, MB)

Základní deska počítače zajištujě komunikaci mezi dalšími komponentami počítače (paměti, procesor, karty, diskové mechaniky...) a zároveň slouží pro jejich mechanické uchycení. Najdeme na ní patici pro procesor (CPU), pro paměť (RAM), sloty (konektory) pro přídavné karty (různé typy), konektory pro připojení interních mechanik (disketa, pevný disk, CD, DVD, ZIP aj.), konektory pro periferní zařízení (myš, klávesnice, tiskárna apod.) i speciální konektory pro připojení přídavných konektorů (např. infračervený port, další USB konektory...). Některá zařízení mohou být již na desce integrována (síťová karta a zvuková karta na většině MB, grafická karta). Integrované grafické (v menší míře i zvukové) karty mají nižší výkon než samostatné karty, ovšem pro většinu použití jsou dostačující, rozdíl se pozná zejména při hrách. Viz odstavce o příslušných zařízeních. Základní desky pro AT skříně a AT zdroje nejsou většinou kompatibilní se skříněmi typu ATX.

Procesor (CPU) + chladič

Procesor je mozkem počítače, je to součástka, která provádí vlastní výpočty. Jeho výkon je dán typem a frekvencí. V dnešní době je výkon všech dodávaných procesorů pro většinu použití více než dostačující (výjimkou jsou například profesionální grafika, sazba, programování, práce v CAD nástrojích a samozřejmě hry). Současné procesory jsou velmi energeticky náročné, jejich příkon se pohybuje nad 70 W. S tím souvisí výše zmíněná potřeba výkonných zdrojů, ale také nutnost chlazení. Procesor musí být vybaven aktivním chladičem (vybeveným větráčkem), který je mnohdy nejhlučnější součástí počítače. Chladič je komponenta, která se sice přímo nepodílí na výkonu PC, ale ovlivňuje jeho stabilitu, přehřívající se procesor představuje často těžko odhalitelnou příčinu podivných "pádů" počítače.
Současné typy procesorů
Výrobce Intel
Pentium 4 - určen pro počítače s vysokými nároky na výkon, vyšší řada procesorů
Celeron - nižší výkon, ale pro většinu aplikací dostačující
Pentium M, Celeron M - procesory s nižší spotřebou energie určené pro notebooky na platformě "Centrino", viz text o noteboocích
Xeon, Itanium - procesory určené pro servery

Výrobce AMD
Athlon 64 - 64bitový procesor, nástupce Athlonu XP
Athlon XP - vyšší řada, výkonem obdoba Pentia 4
Sempron - nižší řada, výkonem obdoba Celeronu
(U výše uvedených procesorů existují i mobilní varianty s nižší spotřebou energie.)
Athlon 64 FX, Opteron - serverové procesory

Výrobce Via
C3 - nedosahuje výkonu procesorů konkurenčních firem, má však podstatně nižší spotřebu el. energie, verzi Eden je dokonce možné chladit pouze pasivním chladičem.
Tyto procesory jsou velice vhodné pro použití ve spotřební elektronice, jako jsou např. set-top boxy, a také v počítačích, u kterých není kladen důraz na výkon, ale nehlučnost a podporu multimédií.
Procesor Via C3 se převážně prodává již integrovaný na základní desce, zejména typu Mini-ITX.

Paměť (operační paměť, RAM)

Slouží k průběžnému ukládání instrukcí a dat, se kterými počítač aktuálně pracuje. Tato paměť je závislá na dodávce elektrické energie, uložená data se v případě výpadku napájení nebo vypnutí počítače ztratí. Dostatek nebo naopak nedostatek paměti významně ovlivňuje výkon počítače, u většiny aplikací více než procesor. Jednotkou kapacity je megabajt (MB), současné počítače bývají vybaveny běžně 256MB paměti (pro provoz Windows XP s běžnými aplikacemi je 256 MB rozumné minimum) i více. Vhodná velikost paměti se odvíjí od použitého operačního systému (OS), a používaných aplikací.
Pamětí existuje řada vzájemně nekompatibilních typů.

Pevný disk

Pevný disk (hard disk, HDD) slouží k trvalému ukládání dat, data se při výpadku napájení neztratí. Jednotkou kapacity je Gigabajt (GB) = 1024MB, dnes běžně nabízené disky do stolních PC (3,5" disky) mají kapacitu 80-200 GB, maximum je momentálně 400 GB. V noteboocích se používají menší (2,5") a pomalejší disky s nižší spotřebou, kapacita se pohybuje v rozmezí 30-80GB, maximum je 120 GB.
Pro normální práci je dostačující kapacita disku 40-60GB, více je potřeba pro střih videa, rozsáhlé grafické práce, případně pro použití počítače jako zásobníku filmů a hudby.
Rychlost disků je ovlivněna počtem otáček ploten disku, u 3,5" disků je 5400 nebo 7200, vzácně 10000, otáček/s. 2,5" disky mají 4200, 5400 nebo 7200 otáček. Rychlost disků je limitující zejména u notebooků, pro NB určené pro častou a náročnější práci je vhodné si připlatit za rychlejší disk.

Disketové jednotky (FDD)

Jsou určené pro práci s disketami. Asi jen málokdo se setkal s mechanikou 8", na starších PC (především AT) je možné ještě zahlédnout 5,25". Disketovou mechaniku 3,5" zná asi každý, ale vzhledem k její dnes již nedostatečné kapacitě a malé spolehlivosti se v současnosti již také příliš nepoužívá. Někde se ještě používají tzv. ZIP mechaniky o kapacitě 100 MB nebo 250 MB a magnetooptické disky MO, které měly při srovnatelné velikosti s 3,5" disketou kapacitu 640MB. Magnetooptické disky představují jedno z nejspolehlivějších datových médií. Tento typ záznamu se využívá tam, kde se klade důraz na vysokou spolehlivost a vysokou životnost uložených dat. Proto se dodnes využívají ve speciálních přístrojích v lékařství. Nicméně všechny výše uvedené mechaniky postupně vytlačují mechaniky CD/DVD, s nástupem zapisovatelných a přepisovatelných disků CD a DVD, a pro časté přenášení dat pak USB Flash disky (viz následující lekce).

CD/DVD mechaniky

mechanika slouží ke čtení CD/DVD médií. CD mechanikám schopným na média i zapisovat se běžně říká vypalovačky a označují se jako CD-REKORDÉRY. Kapacita CD médií se pokybuje mezi 650 a 870 MB, DVD média pojmou 4,7GB jednovrstvá, 9,4 GB dvouvrstvá nebo oboustranná. Média pro CD mechaniky dělíme do tří základních skupin. Na lisovaná - značíme CD-ROM (data jsou na disk uložena již při výrobě disku a je možné je pouze číst) zapisovatelná CD-R ( na disk můžeme data zapisovat, ale po zaplnění již slouží pouze ke čtení, obdobně jako CD-ROM) a disky CD-RW, které můžeme po zaplnění smazat, a znovu začít používat. U DVD vypalovaček a médií se navíc rozlišují vzájemně nekompatibilní typy + , - a RAM (tedy DVD+ nebo DVD-, případně duální mechaniky DVD+-, některé mechaniky zvládnou i třetí, zatím nepříliš využívaný formát DVD-RAM). I zde se média rozlišují na lisovaná, R (zapisovatelná) a RW (přepisovatelná). Zatím nepříliš rozšířený typ DVD-RAM se tváří jako velká disketa, soubory na něm uložené je možné průběžně mazat a nahrazovat jinými. DVD rekordéry umí číst i zapisovat nejen disky DVD, ale i CD. Používají se též mechaniky schopné pouze číst DVD a číst i vypalovat CD, označují se jako DVD/CD-RW nebo combo mechaniky.

Zde si dovolím malou odbočku. Výrobci a prodejci CD a DVD vypalovačky média často prezentují jako nástroj pro zálohování dat. Faktem bohužel je, že kvalita dostupných médií velmi kolísá (a to často i u jednoho výrobce) a uložení dat na CD/DVD není nikdy stoprocentní zárukou jejich pozdější dostupnosti. Navíc jsou vypalovazí média náchylná na poškození (poškrábání, zašpinění, vlhkost, sluněční záření, teplota). Nejlepším způsobem zálohování je zálohování na server, odkud jsou data ještě dále zálohována (na další disky, na pásky). Pokud tato možnost není dostupná, doporučuje se zálohu uložit minimálně na dvě média od různých výrobců (zejména pro dlouhodobější zálohování) a zacházet s nimi opatrně. Podrobněji se budeme zálohování věnovat v některé z dalších lekcí.

Grafická karta (GK)

Grafická karta umožňuje připojení monitoru. Může být buď integrovaná na základní desce (je její nedílnou součástí), nebo se jedná o o speciální komponentu, která je zasunutá do příslušného konektoru základní desky. Samostatné karty stojí od cca 1000 Kč, ale mohou býl i velmi drahé (až kolem 25000 Kč pro nejnovější herní karty) a mají vlastní paměť pro práci s obsahem obrazovky. Cena grafické karty pro speciální účety (např. pro zobrazení na větším množství monitorů současně) může dosáhnout i částky vyšší než 100000 Kč. Integrovanou kartu používají levnější sestavy, jejich výkon není dostačující pro nejnovější hry, pro ostatní využití jsou dostatečně, nemají vlastní paměť, používají část operační paměti počítače.

Pro připojení monitoru se používají dva typy konektorů: VGA - analogový a digitální (značený jako VGA-DVI). Klasické (CRT) monitory se (téměř) vždy připojují přes analogový VGA výstup. Ploché displeje (LCD displeje) se liší model od modelu, běkteré se připojují na analogový, jiné na digitální výstup. Pro digitální výstup existuje redukce pro připojení analogového monitoru. Karty mohou mít i více výstupů (2,3) a umožňují pak připojení více monitorů, jejichž obsah je pak podle nastavení totožný, nebo dojde k rozšíření plochy přes všechny připojené monitory. Na obrázku zleva vidíme tyto konektory: analogový VGA, sdružený HOSIDIN - (TV out) obsahuje zpravidla signály kompozitního videa, s-videa, a mohou zde být též vstupy výše uvedených signálů (v tomto případě se grafická karta označuje přídomkem VIVO, což znamená Video In, Video out). Součástí těchto karet je redukce, která umožňuje připojit požadovaný signál. Vpravo vidíme výstup pro připojení digitálního monitoru, značený jako VGA-DVI.
Existují i grafické karty schopné přijímat televizní signál. Tyto jsou výrobci většinou označovány "All-in-Wonder" nebo "Personal Cinema".

Zvuková karta (ZK)

Umožňuje vstup i výstup zvuku do/z počítače a připojení mikrofonu. Je již delší dobu nedílnou součástí PC. Dnes běžně nacházíme ZK jako integrovanou součást základní desky. Dříve byly tyto karty stereofonní (dvoukanálové) a bylo možné připojit dva reproduktory, případně dva reproduktory a subwoofer (pro basové tóny), postupem času začalo reproduktorů přibývat, dnes není

vyjimkou možnost připojit 7.1 kanál (tedy 7 reproduktorů + subwoofer) pro prostorový zvuk. K vícekanálové zvukové kartě je samozřejmě možné připojit i obyčejné 2.0 reproduktory, typ připojeného reprodukčního zařízení se nastavuje softwarově. Pro použití běžných reproduktorů jsou bohatě postačující integrované karty. Existují i externí ZK, které se nejčastěji připojují přes rozhraní USB.

Síťová karta (LAN)

Zajišťuje komunikaci PC s okolím prostřednictvím počítačové sítě. I zde je několik standardů, ale dnes se nejčastěji setkáme se sítí typu Ethernet, s rychlostí 10 Mb, 100 Mb či nově 1 Gb. Síťové karty bývají též součástí základní desky a dnes jsou jimi standardně vybaveny asi všechny počítače. Existují i v provedení PCMCIA pro starší notebooky bez integrované síťové karty, případně v podobě USB zařízení.

Telefoní modem

je speciální příklad síťové karty, který nám umožňuje komunikovat mezi počítači i po nepříliš kvalitních telefoních linkách. Většina uživatelů si jej vybavuje pouze jako možnost přístupu na internet. Vývoj těchto zařízení již prakticky ustal, jeho maximální přenosová rychlost je 56Kb. Modemy najdeme téměř ve všech možných provedeních od integrovaných na základní desce, kartu do slotu v provedení ISA, či PCI, kartu do speciálního slotu AMR, nebo v

externím provedeni. V externím provedení se liší podle typu připojení k PC. Může být připojen přes paralelní či sériový port, ale též přes USB port. Modely připojované přes paralelní a sériový port vyžadují externí napájecí zdroj. Nástupci klasického telefoního modemu jsou modemy ISDN a ADSL, kde zejména modem ADSL dokáze komunikovat řádově vyšší rychlostí. Zde by snad bylo vhodné varovat před modemy, integrovanými na základní desce. Tyto modemy většinou nebývají homologované pro používání v ČR, což občas působí problémy s jejich provozem. Bývá problém s přenosem dat, často dochází k poškození těchto modemů při poruchových stavech v tel. síti. Modemy jsou též dostupné v provedení PCMCIA pro notebooky.

WiFi karty/adaptéry

je další způsob propojení dvou a více PC, tentokrát ale již bez drátů. Je to poměrně nový standard, který se již ale dobře zabydluje v menších lokálních sítích, kde výrazně snižuje náklady na propojení PC, neboť šetří značné náklady za kabeláž. Dosah bývá řádově 100m, záleží na prostředí, kde se využívá. Se vzdáleností klesá spolehlivost přenosu, a tím i rychlost. Provedení interní (integrované na základní desce, nebo karta PCI), externí (nejčastěji připojeno přes USB), nebo karta typu PCMCIA. Anténa je buď integrovaná. nebo je možno připojit externí anténu, která může výrazně zvýšit dosah - i na kilometry.

USB

Jedná se o rychlý sériový port typu PLUG&PLAY (možnost připojovat zařízení za provozu). Umožňuje připojit množství různých periferních zařízení, jako např. tiskárny, skenery, klávesnice, myši a jiná polohovací zařízení, herní ovladače, WiFi karty, externí paměťová zařízení, digitální fotoaparáty, webové kamery, mobilní telefony apod. Na základních deskách typu ATX je standardně integrován v počtu minimálně 2x, dnes běžně i 8x. Setkáme se s ním i v podobě PCI karet, případně PCMCIA. Se speciální redukcí (někdy integrovaná na MB) může být využit pro propojení 2 PC. Při použití tzv. HUBu může být k jednomu výstupu z PC připojeno více zařízení současně. Zde je nutno ale bedlivě sledovat parametry jednotlivých zařízení, jelikož některá (skenery, externí disky...) bývají přímo napájena přes kabel USB, což některé typy HUBů (bez vlastního napájecího zdroje - většinou označovány jako self-powered nebo bus-powered hub) nejsou schopny zajistit. Dnes se běžně setkáváme se dvěma typy USB,

lišících se rychlostí. Je to USB1.1 a USB2.0. Zařízení mají shodné konektory a jsou zpětně kompatibilní, což znamená, že rychlejší zařízení připojené k pomalejšímu sníží svou rychlost. Pro USB2.0 se používají kvalitnější propojovací vodiče. Nepoužití kabelů USB2.0 může způsobit snížení rychlosti na základní, ačkoliv rozhraní PC i zařízení jsou typu USB2.0. Za zmínku stojí, že narozdíl od IEE1394 se na zařízeních s USB vyskytuje více mechanicky odlišných konektorů (typ A, B a Mini).

Televizní karta / satelitní karta / FM karta / karta pro zachytávání analogového videa

Karty pro příjem televizního a rozhlasového (pozemního nebo satelitního) vysílání a videosignálu. Jedná se o komponenty, teré se vyskytují méně často. Většinou se jedná o speciální karty PCI (dříve i ISA), mohou však být i součástí grafické karty. Různé modely se výrazně liší co do kvality příjmu signálu a dalších možností, což by bylo na samostatnou kapitolu. Doplňme jen, že se tato zařízení vyskytují i v externí podobě a většinou se připojují přes port USB. Bývají též v provedení PCMCIA.

Čtečky paměťových karet

S nástupem digitální fotografie vstoupily na scénu paměťové karty pro ukládání fotografií. Jelikož se výrobci nedohodli na společném typu, máme jich více a bohužel jsou naprosto nekompatibilní. A to otevřelo možnosti výrobcům čteček těchto karet. Čtečky se používají nejčastěji v externím provedení připojené přes USB, ale můžeme se setkat i s čtečkami interními, většinou umístěnými v 3,5" pozici pro FDD. Existují i CD/DVD mechaniky s integrovanou čtečkou paměťových karet. Výraz "čtečka" je však používán nesprávně, jelikož tato zařízení umí nejen číst, ale v naprosté většině případů i zapisovat. Novější modely umožňují i kopírování dat mezi paměťovými kartami různého typu. Paměťová karta vložená ve čtečce se v počítači objeví jako vyměnitelný disk a pracuje se s ní stejně jako s jakýmkoliv jiným diskem. Tyto čtečky mohou být pro jeden, ale většinou se dodávají pro větší počet typů paměťových karet. Setkáme se s nimi též v provedení PCMCIA.

Speciální karty

Další skupinou jsou speciální karty do PC, které umožňují komunikaci mezi PC a externími zařízeními (mikroskopy, rentgeny, oscilátory), či přímo měřící karty.

# data[].attributes.attachment_link.description
Skříň počítače obsahuje zpravidla všechny komponenty, nutné k činnosti PC. Typy skříní můžeme dělit z pohledu vývoje PC na AT nebo ATX (viz další odstavce), dále pak z pohledu provedení (desktop - počítač "naležato", tower - "nastojato"). TOWER se dělí s ohledem na velikost skříně od nějvětší BIG přes MIDI, MINI po MICRO.

# data[].attributes.body
Co patří mezi hardware. Jaké typy máme hardwaru.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hardware označuje veškeré fyzicky existující technické vybavení počítače na rozdíl od dat a programů (označovaných jako software).

Většina stolních počítačů se v současné době skládá z těchto součástek, nicméně tyto parametry se u každého počítače liší klidně i několikanásobně:

Von Neumannova architektura

Šablonou pro všechny moderní počítače je Von Neumannova architektura, dokument z roku 1945 maďarského matematika Johna von Neumanna. Popisuje návrhovou architekturu pro elektronický digitální počítač s dílčím CPU a procesorových registrů a vstupně výstupních operací. Ukládání dat a instrukcí.

Hardware. Lze vidět ventilátor, základní desku, RAM, kapalinový chladič a WI-FI kartu.

Procesor (anglicky Central Processing Unit, zkratka CPU) je v informatice základní součást počítače, která vykonává strojový kód spuštěného počítačového programu. Je to velmi složitý sekvenční integrovaný obvod umístěný na základní desce počítače.

Grafická karta je součástí počítače a stará se o zobrazení obrazu na monitoru, grafické výpočty atd. Připojena je většinou přes PCI-Express patici. Může být i integrována na základní desce. Většinou se jedná o nejnutnější čipy, výjimečně se přidává vlastní paměť.

RAM (anglicky random-access memory, paměť s přímým přístupem) je typ elektronické paměti, která umožňuje přístup k libovolné části v konstantním čase bez ohledu na její fyzické umístění. Proto je doslovný překlad anglického slova random jako „paměť s náhodným přístupem" zavádějící a je vhodnější používat český termín „paměť s přímým přístupem" (nebo libovolným přístupem).

Druhy RAM

Pevný disk (zkratka HDD, anglicky hard disk drive, nebo SSD, anglicky solid state drive) je nevolatilní zařízení, které v počítačích (a některé spotřební elektronice) slouží k dočasnému nebo trvalému uchovávání většího množství dat. U HDD za využití technologie magnetické indukce a u SSD pomocí čipů s flash pamětí (podobná té, která se využívá ve flash discích nebo paměťových kartách)

Základní deska (anglicky mainboard či motherboard) je základní součástí hardware počítačů. Jejím hlavním účelem je propojit jednotlivé součástky počítače do fungujícího celku a poskytnout jim elektrické napájení. Postupem času se funkce základní desky rozšiřovala v tom, že sama začala obsahovat některé součástky počítače, které se do ní dříve musely zapojovat zvlášť (do patic neboli slotů). Typická základní deska umožňuje zapojení procesoru, operační paměti, grafické karty, disku a výstupních rozhraní. Dále je zde umístěna energeticky nezávislá paměť ROM, ve které je uložen BIOS, který slouží k oživení počítače hned po spuštění. Nejdůležitější integrované obvody jsou zabudovány v čipové sadě (anglicky chipset). Fyzicky může jít buď jenom o jeden čip, nebo dva. Čipová sada rozhoduje, jaký procesor a operační paměť je možné k základní desce připojit.

Chipset, (dříve rozdělován na severní most ( northbridge) a jižní most ( southbridge), zprostředkovávají komunikaci mezi procesorem a ostatními komponentami systému, včetně operační paměti.

Rozšiřující sloty

Rozšiřující sloty umožňují připojit k počítači další zařízení. Postupem času se vyvinul velký počet druhů. Odlišují se zejména přenosovými rychlostmi a schopnostmi napájet připojená zařízení.

ISA - dnes již nepoužívané. Dřív se používala pro připojení třeba grafických karet (v té době 2D akcelerátorů), zvukových karet a dalších

EISA - dnes již nepoužívané, rozšíření ISA slotu

VESA - dnes již nepoužívané, určen pro grafické karty

PCI - dříve běžně používaný slot pro všechny rozšiřující karty, dnes používané zřídka

AGP - navržen speciálně pro grafické karty, již nepoužívané

PCI Express - Nástupce PCI a AGP. Funguje jako univerzální slot pro připojení jakéhokoliv standardního typu přídavných karet

Typický osobní počítač je složen z počítačové skříně, monitoru a dalších vstupně-výstupních periferií jako je klávesnice, myš, multimediální periferie atd. Umístění počítačů pro jiné než osobní použití záleží na účelu a charakteru použití. Je možné počítač umístit do tzv. průmyslové skříně, které lze pak dále umisťovat do speciálních stojanů ( racků), nebo je možné počítač jako vložené ( embedded) zařízení umístit do skříně zařízení, které počítač řídí (např. automobil, DVD video přehrávač apod.).

Kuličková myš

Periferie pro přímou komunikaci s uživatelem:

U běžných uživatelských PC najdeme:

počítačovou skříň - bedna většinou z plechu či plastu, ve které jsou součástky

monitor - zobrazuje informace uživateli, je připojen k výstupu grafické karty

počítačová klávesnice - zprostředkovává alfanumerický vstup od uživatele

počítačová myš - umožňuje pohybovat kurzorem na obrazovce a vyvolávat události stiskem tlačítka

vstupně-výstupní zařízení (počítačová tiskárna, scanner, a další ...)

elektrický zdroj - mění síťové střídavé napětí 230 V na nižší stejnosměrné napětí (obvykle 12, 5 a 3,3 V), vhodné pro napájení komponent počítače

základní deska - nese většinu elektronických částí počítače

sběrnice - propojuje vstupně-výstupní zařízení s procesorem, umožňuje připojení rozšiřujících karet

mikroprocesor - vykonává strojové instrukce, ze kterých jsou složeny programy

operační paměť - za běhu počítače uchovává programy a data (viz elektronická paměť)

grafická karta - umožňuje vytvořit v paměti obraz, který zobrazí na monitoru

zvuková karta - vytváří signál, který se v reproduktoru mění na zvuk

síťová karta - zprostředkovává připojení k počítačové síti

pevný disk - uchovává programy i data i po vypnutí počítače

Literatura

# data[].attributes.attachment_link.description
Hardware označuje veškeré fyzicky existující technické vybavení počítače na rozdíl od dat a programů (označovaných jako software). Většina stolních počítačů se v současné době skládá z těchto součástek, nicméně tyto parametry se u každého počítače liší klidně i několikanásobně: Šablonou pro všechny moderní počítače je Von Neumannova architektura, dokument z roku 1945 maďarského matematika Johna von Neumanna.

# data[].attributes.body
Co je to hardware. Z čeho se skládá. Jak vlastně počítač pracuje.

# data[].attributes.body
Jak a proč se zajímat o digitální stopu. Jak ji omezit při požívání internetu. Tento článek nás na to navede.

# data[].attributes.attachment_link.title
Digitální stopy: Proč se o ně zajímat a jak začít

# data[].attributes.attachment_link.description
Určitě jste si někdy alespoň jednou zkusili vygooglit svoje jméno. Byli jste spokojení s tím, co jste viděli? Cílené budování digitální…

# data[].attributes.body
Tento článek nás naučí jak omezit naši digitální stopu na internetu.

# data[].attributes.attachment_link.title
Digitální stopa: jaké informace za sebou na webu necháváte?

# data[].attributes.attachment_link.description
Všechny naše akce na internetu po sobě zanechávají tzv. digitální stopu. Je možné tento informační otisk sledovat anebo ho rovnou smazat?

# data[].attributes.body
Jak může bát naše digitální stopa zneužita a jak by nás mohla potencionálně ohrozit v budoucnosti?

# data[].attributes.attachment_link.description
Virtuální prostředí není anonymním prostorem. Každý uživatel zanechává v internetu určité informace, a to ať jen surfuje, vyhledává skrze Google, prohlíží zeď Facebooku, anebo nakupuje. Jedná se o různorodé záznamy o činnosti uživatele ve virtuálním prostředí a soubor těchto informací nazýváme digitální stopa.

# data[].attributes.body
Článek, jak nezanechat digitální stopu, a jak se ji zbavit. Přečtěte si i odstrašující případ, který je popsaný v textu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Všichni známe legendárního Sherlocka Holmese a jeho vynikající detektivní schopnosti. Na zjišťování některých informací, ale není potřeba detektiv - stačí internetový vyhledávač.

Co je digitální stopa?

Digitální stopa je záznam vašich interakcí s digitálním světem a toho, jak data, která z těchto interakcí zůstávají, mohou být využitá. Digitální stopu sestavují sledovací nástroje na webových stránkách a v prohlížečích. Svým pohybem na internetu - např. návštěvou stránek, sdílením a lajkováním příspěvků - ji mimoděk vytváříte. Všechny informace, které se o vás na internetu nashromáždí, pak společně tvoří jedinečnou stopu, podle které vás lze na internetu poznat (stejně jako je vás možné identifikovat například pomocí otisků prstů).

Digitální stopy můžeme rozdělit na aktivní a pasivní. Aktivní jsou takové, které o sobě člověk sám uvádí, např. profily na sociálních sítích, informace v registračním formuláři, fotografie, e-maily apod. Pasivní stopy vytváříte nezáměrně pouhým používáním internetu (někdy se pro tyto stopy také používá označení digitální otisk). Jsou to např. soubory cookies, záznamy IP adres a činností na navštívených webových serverech, souřadnice GPS, záznamy o používaném zařízení atd.

Vzhledem ke zcela unikátní hardwarové a softwarové konfiguraci dat, která se o uživatelích sbírají, jsou všichni, kdo se na internetu pohybují, identifikovatelní s 90-99% přesností. Pokud někdo vaši digitální stopu identifikuje, může z dat jasně vyčíst, kdo jste, jak se chováte, co máte rádi, jak reagujete na určité podněty, jaké reklamy na vás fungují apod. Znepokojující je především to, jak takto nasbíraná data o vašem chování na internetu mohou třetí strany využít.

Odstrašující příklad

Většina z vás si pravděpodobně pamatuje datový skandál společností Facebook a Cambridge Analytica. Cambridge Analytica prostřednictvím kombinace analýzy sociálních médií a digitálních stop desítek milionů uživatelů ovlivnila volby v roce 2014 v USA, volbu amerického prezidenta v roce 2016 a referendum o Brexitu.

I když svoji činnost společnost Cambridge Analytica ukončila, měl tento skandál dalekosáhlé důsledky pro bezpečnost dat. Ukázal totiž, že naše osobní údaje nejsou používány pouze pro „zdánlivě neškodné" marketingové a jiné komerční účely, ale mohou být také využité ve významných celospolečenských událostech.

Jak nezanechat digitální stopu?

Pokud se chcete pravidelně pohybovat na internetu, pravděpodobně vždycky alespoň nějakou digitální stopu zanecháte, nemůžete ji stoprocentně skrýt. Eliminovat ji ale částečně můžete:

Používáním VPN (virtuální privátní sítě), která skryje vaši IP adresu, a tím částečně zakryje vaši digitální stopu. Také udržuje vaši online komunikaci anonymní pomocí šifrování a brání třetím stranám v prohlížení nebo shromažďování vaší historie vyhledávání.

Požádáním o smazání údajů. Máte totiž právo být zapomenuti. Pokud si nepřejete, aby nějaká společnost přechovávala vaše údaje, můžete ji požádat o jejich smazání a ona vám ze zákona musí vyhovět. Tato možnost má smysl především v případě, kdy víte, že nějaké stránky už nebudete nadále navštěvovat.

Deaktivací účtů, které už nepoužíváte. Pokud jste registrovaní na stránkách, na které už nechodíte, raději zde svůj účet zcela smažte. Dokud ho tam aktivně máte, společnost má k datům přístup.

Nepoužívejte veřejnou Wi-Fi síť. Pokud jsou hackeři vybaveni správnými nástroji, mohou zachytit nešifrovaná data, odposlouchávat konverzace, krást hesla a zneužít tak vaši digitální stopu.

Dávejte si pozor na nastavení ochrany osobních údajů na webových stránkách, které navštěvujete nejčastěji, zejména na sociálních sítích. Dejte si pozor také na oprávnění, která udělujete různým aplikacím.

Používejte anonymní režim. Anonymní režim prohlížeče vymaže mezipaměť, historii prohlížení a soubory cookies, čímž se omezí sledování třetí stranou. Také můžete používat anonymizované vyhledávače jako Tor nebo DuckDuckGo.

V TOTAL SERVICE si dobře uvědomujeme možná rizika, která zanechané digitální stopy mohou znamenat, a proto poskytujeme bezpečné IT služby, včetně monitoringu IT. Obraťte se na nás nebo rovnou vyzkoušejte demo našeho rozhraní pro vyřizování IT požadavků.

# data[].attributes.attachment_link.title
Digitální stopy: co jsou a jak se jich zbavit? | TOTAL SERVICE

# data[].attributes.attachment_link.description
Jak se nenechat zbytečně sledovat na internetu a jak za sebou účinně zahladit digitální stopy.

# data[].attributes.body
Vysvětlení co je digitální stopa, jak funguje. Hezké video i pro uplatnění v praxi na škole. :)

# data[].attributes.body
Využití Google workspace k vzdálené spolupráci. Plánování setkání, online komunikace, jak si díky těmto nástrojům usnadnit setkávání s lidmi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V tomto článku jsme pro Vás sepsali naše zkušenosti s využitím Google Workspace (dříve G Suite) nástrojů pro práci na dálku. Ať už jste Google Workspace začátečníci nebo již pokročilí uživatelé, tyto tipy se Vám budou určitě hodit.

Fungování na home office naprosto přetváří klasický koncept způsobu vykonávání činnosti. Aby se „remote working" nestal spíše domácím vězením než produktivním způsobem práce, je dobré držet se několika základních rad a tipů, které vychází z našich praktických zkušeností.

Se vzdálenou prací končí koncept 9-5, kdy máte fixní časové okno a naopak požadovaný počet hodin můžete rozprostřít do celého dne. Někdy potřebujete ráno vyřídit něco důležitého nebo naopak vstanete dříve abyste měli odpoledne volno. Aby ostatní měli přehled o tom, kdy dostupní budete a kdy naopak ne, zadávejte do svého osobního kalendáře nejen schůzky, ale i běžné věci jako je nákup, oběd, úklid, cestování atd. Snadněji tak pomůžete kolegům orientovat se ve Vašem harmonogramu.

Ve sdíleném Google Kalendáři můžete povolit základní viditelnost jen lidem v rámci Google Workspace domény. Volitelně pak můžete vybranou událost nastavit jako Soukromou, jejíž detaily budou viditelné pouze pro Vás.

Základem týmové práce je komunikace a často nové nápady vzniknou při diskuzi nad tématem. Aby byl home office produktivní, je třeba dosáhnout potřebné interakce mezi členy týmu. My máme zabookované dva fixní termíny - dopolední v 10h a odpolední v 15h, které jsou nastaveny jako pravidelné události v Google Kalendáři. Na tyto události jsou pozváni všichni členové týmu. Výhodou Google Workspace je, že přímo ve vytvořené události najdete odkaz na videokonferenci Hangouts Meet. Pro připojení stačí jen počítač s webkamerou a mikrofonem. A pokud je někdo mimo a chtěl by se přesto přidat, může se připojit přes telefonní hovor - zavolá na české telefonní číslo, zadá 6-místný kód a rázem je připojen jako další účastník.

Tyto schůzky jsou nepovinné a pokud má někdo rozdělaný důležitý úkol, nemusí se účastnit.

PRO TIP: Klávesová zkratka Ctrl + D slouží pro vypnutí mikrofonu, když zrovna nemluvíte.

Pokud jste společně s kolegy v jedné kanceláři a chcete jim ukázat něco na své obrazovce, velmi snadno se k Vám přijdou podívat. I ve virtuálním světě je toto velmi jednoduše řešitelné za pomocí technologií - Hangouts Meet umí během videokonference nasdílet obrazovku.

A pokud potřebujete počítač vzdáleně ovládat, můžete využít nástroj Chrome Remote Desktop (https://remotedesktop.google.com/), který Vám zpřístupní počítač pro vzdálené ovládání. Dokonce existuje i klient pro Android, který umožňuje vzdálené ovládání klasického počítače pomocí mobilu.

Při vzdálené spolupráci si nejdříve musíte uvědomit, že ne všechny odpovědi potřebujete ihned v reálném čase. V klasické kanceláři byste si pro odpověď rovnou zašli ke kolegovi, ale druhá strana je v tu chvíli vyrušena od řešení svého úkolu.

Online komunikační nástroje Vám umožní přepínat se mezi synchronní a asynchronní komunikací dle potřeby. Pro lepší představu popišme rozdíly mezi synchronní a asynchronní komunikací.

Telefonování patří mezi synchronní komunikace, protože je potřeba obou účastníků ve stejný čas.

Poštovní korespondence je naopak asynchronní komunikace, protože odesílatel píše zprávu, aniž by o tom příjemce věděl. Zprávu si příjemce přečte až když má čas.

Komunikační platforma Hangouts Chat (podobně jako např. Slack) Vám umožní přepínat mezi oběma režimy. Pokud potřebujete nasdílet méně důležitou informaci, tak ji odešlete do týmové místnosti, kde se k ní vyjádří kolegové kteří jsou zrovna online. Pokud je něco důležitého a potřebujete od někoho reakci, tak ho v místnosti zmíníte (např. @ivan) a on bude notifikován podle jeho aktuálního nastavení.

Naopak v okamžiku, kdy pracujete na úkolu a nechcete být rušeni od ostatních, nástroj jednoduše vypnete a můžete se dostat do své pracovní flow. To by se Vám v kanceláři nestalo.😉

Efektivní asynchronní spolupráci dosáhnete např. pomocí techniky Pomodoro (https://cs.wikipedia.org/wiki/Technika_Pomodoro). Den se rozdělí na časové úseky dlouhé 30-45 minut, po které uživatel plní daný úkol a plně se soustředí na jeho dokončení. Po skončení tohoto "časového okna" je krátká pauza (cca 3-5 min) a právě prostor na přečtení zpráv v Hangouts Chat. Navíc po každé čtvrté iteraci (tj. zhruba každé 2 hodiny) následuje delší pauza (15-30 minut), která může být spojená s návštěvou dalších sociálních sítí.

Nejčastěji se komunikace týká dohledávání informací, které nejsou v danou chvíli dostupné. Jde o "uvězněná data" v emailech nebo na lokálních počítačích. Správný postup je vytvořit sdílenou strukturu složek na Google Disku např. přes Sdílené týmové disky a přidat jen uživatele, kteří mohou číst nebo zapisovat.

Google jako globální lídr ve vyhledávání na internetu Vám takto poskytne pokročilé hledání nad Vašimi daty a jste tak schopni rychle prohledat a najít obsah uložený uvnitř dokumentů, včetně naskenovaných PDF souborů a obrázků.

Google Dokument umožňuje real-time spolupráci nad jedním dokumentem. Každou myšlenku, smlouvu, nápad, projekt a cokoliv dalšího, co je třeba dále rozvíjet s více uživateli, začněte psát do textového dokumentu. Jednoduchým nasdílením můžete dokumenty poslat kolegům jak uvnitř firmy, tak klidně mimo. Vše se neustále automaticky ukládá a můžete se tak snadno vrátit k libovolné historické verzi.

Základem správné spolupráce na dálku je projevená důvěra, že pracovní čas je správně rozvržen do splnění zadaných úkolů. Nemá cena provádět tzv. micromanagement a kontrolovat každou hodinu, zda kolegové pracují. Pokud je přesto tento vztah narušen, existují v Google Workspace kontrolní mechanismy, jak zpětně dohledat opravdový přínos a reálný čas strávený v dokumentu.

Každý Dokument (Tabulka, Prezentace) má svůj Panel aktivity, kde vidíte kromě Trendu čtenářů i čas otevření jednotlivými uživateli.

V centrálním pohledu verzí G Suite Business a Enterprise máte přehled o chování uživatelů. Vidíte datum a čas kdy se uživatel přihlásil do svého účtu, otevřel a editoval nějaký soubor či stáhnul novou poštou přes IMAP. Nevidíte konkrétní obsah dat, ale pouze metadata s časovým razítkem a názvem souboru.

Snažte se komunikovat mnohem více, než běžně v kanceláři děláte. Asynchronní způsob komunikace Vám umožní, že ostatní nebudou vyrušováni v době soustředění se na svůj úkol.

Dotazy a připomínky musíte směřovat hlavně do týmových společných místností. Stejně jako v kanceláři, tak dotaz uvidí více lidí, kteří budou mít přehled o tom, co aktuálně řešíte a třeba rovnou zareagují svým komentářem. Pokud budete komunikovat jen přes soukromé zprávy, nikdy nedosáhnete akumulované zkušenosti týmu.

Proto v AppSatori využíváme Hangouts Chat a věci se snažíme řešit spíše v místnostech než jen v soukromých kanálech. Zaslaných zpráv je větší množství, a proto je důležité správně nastavit zasílání notifikací z aplikace. Mezi nejlepší nastavení patří nechávat si zasílat jen @zmínky a přímé zprávy.

Nejen prací je člověk živ a důležitá je i sociální interakce mezi kolegy. Teprve tak vzniká sociální soudružnost a firemní kultura. Každá kancelář má místo, kde se kolegové v pauze potkají a proberou pracovní či nepracovní věci. Mezi taková místa patří většinou kuchyňka, kde se potkají při vaření kávy.

Při vzdálené spolupráci jsme takový způsob interakce nahradili dvěma způsoby. Prvním je kanál na Hangouts Chat, který slouží pro sdílení a komunikaci asynchronním způsobem. Sdílíme sem vtipy, novinky z internetu, tipy na filmy, seriály a knihy a obecně se tu virtuálně textově potkáváme. Nevyžaduje to stálou pozornost a lidé se sem mohou připojit v jejich přirozených pauzách (viz Pomodoro technika).

Druhý komunikační kanál zastupují naše pravidelné Hangouts Meetingy, kde kromě pracovních věcí máme čas probrat i rodinné záležitosti.

Mezi další sdílené informace patří shrnutí progresu v jednotlivých projektech a úkolech. Není přímo nutné dělat statusy a standupy na hodinu v podobě videohovoru, ale využít opět asynchronní textové komunikace.

V Hangouts Chat máme vytvořenou speciální místnost Status, která slouží pro shrnutí práce za aktuální pracovní den. Patří sem poučení z projektů, nasdílení zkušeností a výsledků v podobě screenshotů a odkazů. Z výstupu Vaší práce budete mít největší radost, pokud se o ni budete moci podělit. Navíc pokud někdo je "zablokován", tak to rovnou může zmínit. Tímto způsobem se eliminuje informační bariéra, kdy dva lidé čekají na svoje výstupy navzájem, ale vlastně o tom ani nevědí.

Ve statusu máme napsaného bota (AppSatori Zobota), který každý den shrnutí začíná tím, že napíše aktuální datum s nejhledanějšími slovy na Google za daný den.

Při osobním setkání můžete kromě obsahu slov sledovat i řeč těla, tón i mimiku. To vám pomůže identifikovat náladu dotyčného. Při vzdálené komunikaci tento aspekt odpadá, a proto existují náhražky ve formě emodži nebo gifů. Emodži využíváme pro komentování zpráv, které přidají dynamiku a někdy i nám vlastní černý humor. Hangouts Chat umožňují ke každé zprávě přidat emodži. Někdy tento způsob používáme k hlasování, kdy emodži zastupuje danou variantu.

GIFy a memy jsou kulturní fenomén, který používáme také při firemní komunikaci. V místnostech máme přidaného bota od firmy GIPHY, který vyhledá a přidá gif animaci na základě klíčového slova. Stačí zmínit bota @giphy a přidat klíčové slovo (např. @giphy lol).

Toto byl pouze základní souhrn věcí a poznatků, jak komunikaci na dálku a home office řešíme u nás v AppSatori a u našich klientů. Každá organizace je však individuální a každému tak může vyhovovat jiný způsob vzájemné komunikace. Jsme otevřeni Vašim nápadům, tipům a trikům a pokud máte jakékoliv otázky, rádi Vám odpovíme na ahoj@appsatori.eu 😊

# data[].attributes.attachment_link.title
11 praktických tipů, jak na vzdálenou spolupráci přes Google Workspace nástroje

# data[].attributes.attachment_link.description
V tomto článku jsme pro Vás sepsali naše zkušenosti s využitím Google Workspace (dříve G Suite) nástrojů pro práci na dálku. Ať už jste Google Workspace začátečníci nebo již pokročilí uživatelé, tyto tipy se Vám budou určitě hodit. Fungování na home office naprosto přetváří klasický koncept způsobu vykonávání činnosti.

# data[].attributes.body
Zajímavosti o prohlížeči Google. Jak vůbec vznikl a kdo ho založil? Jak vůbec funguje?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tržní podíl společnosti Google v roce 2023 činí 90,68 %, což je o 87 % více než u nejbližších konkurentů Bing a Yahoo. V současné době Google zpracovává přibližně 99 000 vyhledávacích dotazů za sekundu. Než se však společnost dostala na tuto úroveň, musela projít složitou cestou.

Ne, nebudeme vám vyprávět o první kanceláři v garáži. Věděli jste, že Google se původně jmenoval BackRub? Že jeho zakladatelé Larry Page a Sergey Brin prosili profesory ze Stanfordu o peníze na rozvoj svého projektu? A že první datový server pro vyhledávače postavili ze stavebnice Lego?

V září 2023 bylo společnosti Google 25 let. Rozhodli jsme se projít celou historii tohoto vyhledávacího giganta a shromáždit o něm nejzajímavější fakta. Dozvíte se, jak vznikl Gmail a Google Images a jak Playboy málem zhatil IPO Googlu. Dozvíte se také, jak společnost hledá nové zaměstnance, řeší problém s jídlem a bojuje s plevelem ve svém sídle.

1. Page a Brin se při prvním setkání neměli navzájem rádi

Brin a Page se poprvé setkali v létě roku 1995. Sergey, student druhého ročníku doktorského studia na Stanfordově univerzitě a dobrovolný průvodce na částečný úvazek, prováděl skupinu potenciálních prváků po kampusu a okolí San Francisca. V jeho skupině byl i Larry, který absolvoval Michiganskou univerzitu a chystal se nastoupit do stanfordského doktorandského programu.

Sergej byl společenský, zatímco Larry byl zdrženlivější. Při prvním setkání se studenti téměř ve všem neshodli a neměli se rádi. Osobní nevraživost se však rychle změnila v přátelství. Page a Brin se hodně bavili, hodně si povídali a často si ze sebe dělali legraci.

2. Na začátku se nikdo nechystal vytvořit vyhledávač

Po nástupu na Stanfordskou univerzitu začal Larry hledat téma své doktorské práce. Zalíbil se mu World Wide Web a především odkazy na stránky na internetu. Page věřil, že by mohly fungovat podobně jako citace v akademickém světě a dokazovat relevanci a odbornost.

Webová stránka může odkazovat na jakoukoli jinou stejným způsobem, jako bibliografie „propojuje" jednu část díla s jinými. Jeho výzkum zaujal Brina, a tak spojili své síly.

Jejich znalosti matematiky a informatiky jim pomohly vytvořit algoritmus, který zohledňuje počet odkazů a jejich důležitost. Byl pojmenován po Pageovi - PageRank.

Například: na IBM.com odkazuje mnoho stránek - mezi nimi může být zdroj obchodního partnera Intel a webová stránka náctiletého programátora. PageRank vidí, že na stránky teenagera odkazuje jen několik stránek a téměř nikdo jiný na ně neodkazuje. Na stránky společnosti Intel však odkazují tisíce stránek a v průměru na ně odkazují také tisíce stránek. PageRank hodnotí web teenagera jako méně důležitý a řadí ho níže, zatímco web společnosti Intel je vytažen nahoru.

3. První název Google - BackRub

Brin a Page si uvědomili, že jejich data by mohla být cenná pro internetové vyhledávání. V roce 1995 spustili vyhledávač s názvem BackRub. Umožňoval vyhledávat stránky podle slov v názvech a algoritmus PageRank je řadil podle důležitosti.

Page a Brin si všimli, že BackRub překonává stávající vyhledávače, jako jsou AltaVista a Excite. Zohledňovali však pouze klíčová slova, nikoli další signály. Tehdy si studenti uvědomili, že přišli na něco důležitého.

4. Korpus prvního serveru Google byl postaven ze stavebnice Lego

Studenti neměli peníze na nákup hardwaru. Ze stavebnice Lego si postavili korpus a držák pro svůj první server. Skládal se z několika napájecích zdrojů, procesoru a pevného disku. Sergey a Larry vyžebrali nějaké součástky z univerzitních laboratoří. Tento server byl velmi jednoduchý, ale fungoval a umožnil Pageovi a Brinovi testovat vyhledávač. Konstrukce je dodnes vystavena v muzeu Googleplex.

5. Page a Brin požádali profesory o peníze

Při vývoji BackRub Sergey a Larry zjistili, že vyhledávače vyžadují obrovské množství výpočetních prostředků. Profesor Hector Garcia-Molina přiznal, že byl Pageovou a Brinovou „hlavní bankou". Pomohl jim získat 10 000 dolarů z rozpočtu univerzitní digitální knihovny a někteří profesoři také přispívali malými částkami, v průměru do 40 dolarů.

Brin a Page nakoupili komponenty a sami postavili datové servery. Vyhledávač debutoval na webových stránkách Stanfordu (jako google.stanford.edu).

6. Google je číslo

V roce 1997 Page a Brin přejmenovali BackRub na Google. Samotné slovo pochází z matematického termínu googol, což znamená obrovský. V číselném vyjádření je to 10 na mocninu 100, tedy jednička se sto nulami.

Page a Brin vybrali tento název proto, že odráží velké množství dat, které vyhledávač analyzuje. Mnoho lidí říká, že slovo Google je vlastně pravopisná chyba, což je částečně pravda. Když spolužák Sean Anderson zjišťoval, zda je k dispozici doména googol, napsal místo ní google.

Později společnost Google, aby uživatelům usnadnila život, odkoupila všechny domény se špatně napsaným slovem: Gooogle, Googl, Gogle atd. Ať už tedy napíšete slovo jakkoli, stále budete přesměrováni na Google. A společnost také vlastní doménu googlesucks.com (doslova „Google sucks"). Jen aby ji nemohl koupit někdo jiný.

7. Google měla koupit společnost Yahoo

V roce 1998 přišli vývojáři Googlu do Silicon Valley, aby svůj vyhledávač prodali společnosti Yahoo za 1 milion dolarů, ale ta investici odmítla. O pět let později společnost Yahoo sama oslovila Google s nabídkou 3 miliard dolarů, ale tentokrát Brin a Page požadovali 5 miliard dolarů a z dohody opět sešlo.

V roce 1998 mladé vývojáře podpořil profesor ze Stanfordu David Chariton a jeho absolvent Andy Bechtolsheim, kteří byli zakladateli společnosti Granite Systems. Vypsali Sergeyovi a Larrymu šeky na 100 000 dolarů pro každého. Investice pomohla Brinovi a Pageovi zaregistrovat vlastní společnost Google Inc.

8. První doodle Googlu byla figurka Burning Mana

První doodle od Googlu vznikl v srpnu 1998. Byl umístěn na domovskou stránku vyhledávače v den zahájení Burning Man, každoročního týdenního festivalu konaného v poušti Black Rock (Nevada, USA).

Doodle vypadal jako logo Google s obrázkem člověka za druhým písmenem „O". Sergey a Larry chtěli žertem informovat uživatele o tom, že už nejsou ve funkci. Vytvoření prvního doodle bylo poměrně jednoduché, ale měl dobrý ohlas, a tak se Brin a Paige rozhodli v tradici pokračovat. Od té doby Google vytvořil tisíce doodlů věnovaných různým událostem, lidem a svátkům.

9. Důvodem vzniku služby Google Images byly šaty Jennifer Lopez

V roce 2000 svět šílel, když Jennifer Lopez vystoupila na pódiu Grammy Awards. Stala se senzací, přestože nezískala ani jednu soutěžní cenu. To vše díky zeleným šatům Versace s tropickým potiskem a odvážným výstřihem do V.

Den po akci byla Lopezové fotografie stažena z webových stránek Grammy 642 917krát. Vyhledávač byl zaplaven dotazy na oblečení hvězdy - a Google zjistil, že nemá žádný účinný způsob, jak vyhovět potřebám uživatelů. To motivovalo vývojáře k zavedení vyhledávání obrázků, které se objevilo v roce 2001 pod názvem Google Images.

10. Gmail byl spuštěn 1. dubna a není to žádný vtip

V Silicon Valley má pořádání žertů na 1. dubna dlouhou tradici. Právě na apríla 2004 představila společnost Google službu Gmail. Mnoho lidí si myslelo, že jde o žert, protože služba nabízela 1 GB prostoru pro poštu zdarma pro každého uživatele. Takový objem se tehdy zdál absurdně velký, protože ostatní e-mailové služby poskytovaly pro ukládání e-mailů jen několik megabajtů.

Jak se ukázalo, nešlo o žádný vtip. Postupně se Gmail stal dostupným pro všechny. Od roku 2023 má více než 1,8 miliardy aktivních uživatelů.

11. Společnost najala šéfkuchaře, když měla pouze 40 zaměstnanců

V roce 1999 vyhrál šéfkuchař Charlie Ayers kuchařskou soutěž mezi zaměstnanci společnosti Google (v té době jich bylo pouze 40) a získal místo, které zastával sedm let.

V současné době firmě nikdy nedojdou potraviny. Podle zvláštního požadavku společnosti Google se všechna pracoviště musí nacházet ve vzdálenosti do 50 metrů od jakéhokoli zdroje potravin, ať už se jedná o kantýnu, nebo automat. Kavárny na území kanceláří jsou impozantní svou rozmanitostí.

12. Playboy málem zničil IPO společnosti Google

V roce 2004 se Brin a Page rozhodli společnost uvést na burzu. Přípravy na IPO zahrnují období mlčení. To znamená, že po určitou dobu by podnik neměl zveřejňovat informace, které by mohly ovlivnit hodnotu cenných papírů. Děje se tak proto, aby investoři měli možnost objektivně zvážit všechna fakta a rizika.

A právě v tomto období mlčení byl zveřejněn rozhovor Page a Brina pro Playboy. Komise pro cenné papíry mohla IPO zrušit, protože dospěla k závěru, že se podnikatelé snaží ovlivnit hodnotu akcií. Situaci zachránila skutečnost, že Sergey a Larry rozhovor vznikl měsíc před začátkem období mlčení.

Vše dopadlo dobře - komise nevznesla žádné nároky. Když Google vstoupil na burzu, byly jeho akcie oceněny stejně jako cenné papíry General Motors. Společnost prodala 19 605 052 akcií po 85 dolarech za kus. Už tehdy byl Google oceněn na 27 miliard dolarů. Mnoho zaměstnanců společnosti se stalo milionáři.

13. První tweet společnosti Google: Zkusím štěstí

V únoru 2009 Google zveřejnil první zprávu na Twitteru v binárním kódu:

V angličtině to znamená I'm feeling lucky, tedy „zkusím štěstí". Byl to způsob, jak propagovat svou přítomnost na Twitteru. Dnes má mikroblog společnosti Google na X 30,7 milionu sledujících.

14. Nákupní smlouva na YouTube uzavřená v pizzerii
„Nechtěli jsme se scházet v kanceláři," vzpomíná spoluzakladatel YouTube Stephen Chen, tak jsme se zeptali: „Kde je místo, kam nikdo z nás nepůjde?"
Tím místem byla pizzerie Denny's v kalifornském Palo Altu. Později se objevili očití svědci, kteří uvedli, že během jednání jedli zástupci společností pizzu a mozzarellové tyčinky. K dohodě došlo v roce 2006. Společnost Google koupila YouTube za 1,65 miliardy dolarů a učinila z něj nejpopulárnější platformu pro videa na internetu. Od roku 2023 má YouTube 2,51 miliardy aktivních uživatelů měsíčně po celém světě.

Mimochodem, Google stále aktivně získává zajímavé projekty. Od roku 2000 do roku 2023 korporace získala 258 společností a utratila za ně 41,8 miliardy dolarů. V letech 2010-2011 získával Google v průměru jednu firmu týdně. Ne vždy však byly smlouvy úspěšné. Svého času Google nabídl Marku Zuckerbergovi 500 milionů dolarů v akciích za Facebook. A tvůrce Snapchatu mohl vydělat 3 miliardy dolarů.

15. Propad internetového provozu o 40 % kvůli pětiminutovému výpadku Googlu

Google vypadne jen zřídka, ale když se tak stane, svět se zastaví.

Kolem půlnoci 16. srpna 2013 došlo k pětiminutovému výpadku všech služeb Google včetně vyhledávání, Gmailu a YouTube. Podle společnosti GoSquared se během této doby celosvětově snížil internetový provoz o 40 %. To ukazuje, jak moc jsme na společnosti Google a jejích službách závislí.

16. Domovská stránka Google je k dispozici v 80 jazycích

Překladač Google je k dispozici ve všech 80 jazycích. Díky tomu je tento vyhledávač používán po celém světě. Nejnověji bylo přidáno 9 jazyků: hausa, igbo, joruba, somálština, zulu, mongolština, nepálština, paňdžábština a maorština.

Mimochodem, v roce 2000 vyhledávač „mluvil" pouze 10 jazyky.

17. 15 % dotazů nebylo na Googlu nikdy předtím provedeno

Každý den obdrží společnost Google 15 % jedinečných vyhledávacích dotazů, které vidí poprvé. Od roku 2023 systém zpracovává v průměru více než 99 000 dotazů za sekundu, což je přibližně 8,5 miliardy za den a 2 biliony za rok. Pro srovnání, v roce 1998 toto číslo dosahovalo 10 000 za den.

Nejpopulárnější vyhledávací dotazy roku 2023:

Mimochodem, věděli jste, že když do vyhledávacího pole zadáte askew, stránka se trochu nakloní? Zkuste to, je to skvělý způsob, jak si vystřelit z kolegy v práci.

18. Google použil místo sekaček stádo koz

Na jaře 2009 uzavřela společnost Google smlouvu se společností California Grazing, která se zabývá pastvou. Ta přivezla asi 200 koz, které týden spásaly trávu v okolí sídla Googleplex v kalifornském Mountain View a zároveň hnojily půdu.

Kozy byly méně hlučné než klasické sekačky a šetrnější k životnímu prostředí, protože pracovaly bez benzínu a výfukových plynů. Podle Googlu to stálo přibližně stejně jako najmutí zahradnické firmy, ale „kozy byly mnohem příjemnější na pohled".

19. Google najímá lidi na základě analýzy jejich vyhledávacích dotazů

Společnost Google hledá nové zaměstnance zvláštním způsobem. Společnost aktivně hledá lidi, kteří pro ni chtějí pracovat, a k tomuto účelu často využívá nástroj s názvem Foo.bar. Ten sleduje dotazy, které uživatelé zadávají do vyhledávačů, a loví ty, kteří používají slova související s programováním. Zájemce obdrží pozvánku na webovou stránku Foo.bar, kde je požádán o splnění řady úkolů s termíny. Pokud uživatel uspěje, Google ho pozve na pohovor.

Děkujeme za přihlášení k odběru!

Nejnovější materiály

Jak vypadá sportovní marketing v menším fotbalovém klubu a jak ukrást míč na Euru.

A jak se na ně připravit.

Jak se junior projektový manažer posune dál a získá potřebné znalosti, praxi a sebevědomí?

# data[].attributes.attachment_link.title
19 zajímavých faktů o společnosti Google a její historii

# data[].attributes.attachment_link.description
Připomeneme si první Google doodle a odhalíme, jak firma nabírá zaměstnance.

# data[].attributes.body
Google nástroje a marketing. Jak nám mohou pomoct při práci, jaké nástroje použít.

# data[].attributes.attachment_link.title
TOP 10: Nejlepší Google nástroje pro marketing 2023 - Markomu.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Google, googlit, vygooglit. O tom, že tyto pojmy znamenají jedno ze synonym virtuálního světa, není pochyb. Spousta Google nástrojů vám usnadní komunikaci, přináší zábavu, ale dokáže výborně posloužit jako pracovní nástroje. Pojďme se podívat, které jsou jako stvořené pro marketing. Nejlepší Google nástroje pro marketing 2023 1. GOOGLE ANALYTICS » analytika Ponořte se do […]

# data[].attributes.body
Výhody a nevýhody Google chrome oproti konkurenčním prohlížečům. Proč bychom měli používat Google.

# data[].attributes.attachment_link.title
Google Chrome: co jej činí TOP prohlížečem z mnoha? | Digitální architekti

# data[].attributes.attachment_link.description
Google Chrome je oblíbeným prohlížečem mnoha lidí. Proč tomu tak je, jaké jsou jeho unikátní funkce a kde jsou jeho mínusy? Čtěte u nás!

# data[].attributes.body
Použití AI v google chrome, na co je AI dobré. Kde se s ním vlastně setkáme a jak nám usnadňuje každodenní život.

# data[].attributes.attachment_link.title
Google připomíná, že jeho nástroje jsou také AI. Hlavně fotografie | mobilenet.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Gmail umí napovídat správné odpovědi a nově je napíše celé. Pomocí Map si dopodrobna prohlédnete místo, kam se chystáte. Nejpůsobivější je Magic Editor, který umožní opravdu zajímavé editování v Google Fotkách.

# data[].attributes.body
Jak ochránit svá autorská práva. Kdy se dají využít díla bez souhlasu. Jaké organizace ochraňují autorská práva.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jak efektivně chránit autorská práva — Dostupný advokát

# data[].attributes.attachment_link.description
Během x minut zjistíte, kdy dochází k porušení autorského práva a jak tomu předejít. Zaměříme se i na specifikace užití na internetu.

# data[].attributes.body
Autorská práva v hudbě, a jak je získat, pokud chci produkovat hudbu. Co mohou být díla autorských práv.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kdo a jak dlouho vlastní autorská práva?

Vlastnictví autorských práv náleží "autorovi" díla, kterým je obvykle původní tvůrce. U všech děl vytvořených 1. ledna 1978 nebo později trvá ochrana autorských práv po dobu života autora a sedmdesát let po jeho smrti. To umožňuje, aby kromě původního vlastníka mohli díla zpeněžit i jeho dědicové.

Za společné dílo se považuje dílo vytvořené dvěma nebo více osobami, které v době vytvoření díla zamýšlejí svá díla spojit nebo jinak propojit. To znamená, že společné dílo musí být připraveno "s úmyslem", že příspěvky různých tvůrců budou sloučeny "do neoddělitelných nebo vzájemně závislých částí jednotného celku", přičemž každý z autorů přispěje materiálem, který "mohl být samostatně chráněn autorským právem".

Příspěvky jednotlivých autorů k výslednému dílu však nemusí být stejné a autoři se nemusí nacházet ve stejném fyzickém prostoru nebo vytvářet dílo ve stejnou dobu (17 U.S.C. §§ 101, 201(a)). Délka trvání autorského práva na "společné dílo" je 70 let od smrti posledního žijícího autora.

Dalším souvisejícím konceptem autorského práva je doktrína "nájemného díla". To znamená, že fyzická osoba je pověřena třetí stranou, fyzickou nebo právnickou osobou, aby pro ni vytvořila konkrétní dílo. Tato třetí strana je pak vlastníkem díla vytvořeného jinou osobou (17 U.S.C. § 201(b)).

Aby bylo dílo považováno za "dílo na zakázku", musí být vytvořeno zaměstnancem v rámci jeho zaměstnání pro jeho zaměstnavatele (17 U.S.C. § 101). Ačkoli se to může zdát jednoduché, analýza toho, kdo je považován za "zaměstnance" a zda bylo dílo vytvořeno "v rámci" zaměstnání zaměstnance, se určuje případ od případu.

Kromě toho může být dílo považováno za "dílo na objednávku" také tehdy, pokud je "dílo výslovně objednáno nebo zadáno k užití jako příspěvek do souborného díla, jako součást filmového nebo jiného audiovizuálního díla, jako překlad, jako doplňkové dílo, jako kompilace, jako učební text, jako test, jako materiál k odpovědi na test nebo jako atlas", pokud se "strany písemně dohodnou, že dílo je dílem na objednávku" (17 U.S.C. § 101). U děl vytvořených na zakázku a anonymních a pseudonymních děl je doba trvání autorských práv 95 let od prvního zveřejnění díla nebo 120 let od vytvoření díla, podle toho, co je kratší.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hudební autorská práva 101 - Ochrana a autorská práva k hudbě

# data[].attributes.attachment_link.description
Základy autorských práv k hudbě. Zjistěte vše o registraci autorských práv k písním a textům, vlastnictví autorských práv a jejich porušování.

# data[].attributes.body
Zde se dozvíte kdy můžete porušit autorský zákon. Co dělat když někdo využívá váš obsah bez povolení. Autorská práva na instagramu a facebooku.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jak se kvůli jedné zkopírované fotce nestát milionovým dlužníkem? Skoro na všechno na internetu má někdo autorské právo - na fotky, texty, loga, reklamy... Autorské právo chrání tvůrce, prodejce, inzerenty, majitele i provozovatele webů. Chrání i vaši práci a váš zisk. Řada podnikatelů se začne o autorské právo zajímat, až když jim volá naštvaná modelka, která se našla na jejich stránkách. A to už bývá pozdě.

Autorské právo: Mýty, které neplatí

O autorských právech koluje řada kreativních mýtů. Často se setkáme s tím, že:

1. Stačí změnit 20 % obsahu a už nejde o porušení autorského práva, ale o nové autorské dílo.

2. Obsah podléhá promlčení - deset let staré fotky je možné použít bez omezení.

3. Aby bylo možné použít cizí fotku nebo text, stačí uvést jméno autora nebo odkaz.

4. Stačí jeden autorský souhlas, při dalším zveřejnění už se není nutné ptát.

5. Překladatel k překladu nepotřebuje souhlas autora.

6. Pro vzdělávací účely je možné autorská díla volně šířit.

Nic z toho není pravda. A něco málo záleží i na konkrétní smlouvě. Tak si to pojďme vyjasnit...

Je moje tvorba autorským dílem? Musím autorské dílo registrovat nebo označit, aby bylo chráněné?

Autorským dílem je podle zákona

výsledek tvůrčí činnosti autora nebo více autorů (umělecké, vědecké, slovesné, dramatické, architektonické, grafika, software, kurz, kód stránky...)

tvůrčí zpracování jiného autorského díla - tzv. odvozené dílo (překlad, coververze, karikatura...)

POZOR! K pořízení překladu nebo například coververze potřebujete vždy souhlas autora. Autorské právo autora, jehož dílo zpracováváte, totiž ani vaší novou tvůrčí činností nezaniká.

Autorským dílem podle zákona není

myšlenka, princip, postup, námět

vědecká teorie, matematické a další vzorce, grafy

zpravodajská informace

tradiční lidová tvorba

úřední dílo - jakýkoliv úřední spis, vyhláška, dokumentace...

Na internetu jsou nejčastějšími autorskými díly

fotka

ilustrace

kompozice

grafika

návrh (například módní)

reklamní a propagační text (nikoli zpravodajství nebo právní formulace)

font (písmo)

audio a video (hudba a spoty)

software a zdrojové kódy

e-learning a všechny možné kurzy, pokud se jedná o autorskou tvůrčí činnost

Autorské právo se nevztahuje na

reklamní nebo marketingovou strategii (výsledný reklamní prvek (například banner) ovšem už autorským dílem je)

zpravodajský text

nutné (i nudné) právní formulace (například všeobecné obchodní podmínky)

běžné metody (učební, cvičební apod.)

složení produktů

Abyste mohli uplatňovat autorské právo, nemusíte své dílo nikde registrovat ani ho speciálně označit (například copyrightem nebo vodoznakem). Autorské právo vzniká ze zákona automaticky ke každému autorskému dílu.

Příklad: Pokud se vaše fotka západu slunce z dovolené objeví na home page cizí firmy bez vašeho svolení, máte právo žádat stažení, finanční náhradu nebo jiné vyrovnání, i když jste fotografii nikde neregistrovali a fotka nebyla označena copyrightem © ani vodoznakem.

Autorské dílo se bez souhlasu autora nesmí používat, šířit ani upravovat.
Důležité je, že autorský zákon řeší výhradně komerční užití autorského díla. Pro osobní potřebu, jejímž účelem není dosažení zisku, je možné autorská díla v České republice užívat legálně i bez souhlasu autora.

Soukromé užití díla vylučuje sdílení, tzn. jakékoliv použití online. Internet je navíc globální platforma, přesahující hranice ČR, a proto zde platí jiné zákony. Za soukromé považujte vždy jen použití offline - na vlastním počítači nebo v domácnosti (fotka jako pozadí na desktopu nebo obrázek na stěně apod.).

S myšlenkami a výrobními postupy je to jinak - zákon jim automatickou ochranu nezajišťuje. Pokud jste autorem a chcete zpoplatnit nebo omezit užívání své objevné metody nebo např. složení produktu, musíte je registrovat u Úřadu průmyslového vlastnictví - takzvaně je patentovat.

Úřad prověří, zda jsou dostatečně jedinečné, a pouze v takovém případě přizná patent. Pokud není např. složení produktu patentované, může ho každý další výrobce kopírovat, jak se mu zlíbí.

Bez omezení a zpoplatnění tak můžete v podnikání aplikovat všechny postupy a nápady, které nejsou patentované - všeobecně rozšířené cvičební postupy, jógové pozice, návody, diety a další...Vždy je dobré si na Úřadu průmyslového vlastnictví ověřit, jestli na konkrétní postup nebo složení nemá někdo patent.

Můžu autorské právo prodat? A můžu si se zakoupeným dílem dělat co chci?

Odpověď na obě otázky je: ne. Záleží ale i na typu autorského práva a na podmínkách, které si dojednáte v tzv. licenční smlouvě.

Autorské právo je:

Osobnostní právo autorovi zaručuje:

právo hlásit se k autorství a své autorství veřejně uvádět

nedotknutelnost díla

nemožnost užití díla způsobem, který snižuje jeho hodnotu

Příklad: Osobnostní právo umožňuje autorovi zveřejnit své dílo v portfoliu nebo katalogu, a to také online, i poté, co vám k dílu poskytne licenci. Zveřejněním nesmí narušit vaše komerční zájmy (nesmí například úryvek z knížky zveřejnit dříve, než jeho knihu vydáte, pokud tím může ovlivnit váš zisk) a v případě spoluautorství musí uvést i další autory. Můžete se pokusit zavázat si autora smluvně k tomu, aby při zveřejnění i v katalogu vždy uvedl i vaše jméno (jméno držitele licence). To je nutné smluvně ošetřit i v případě, že je autor vaším zaměstnancem, ideálně hned v pracovní smlouvě - ze zákona nic takového automaticky nevyplývá.

Osobnostní právo autora je nepřenositelné, autor se ho nemůže vzdát. Platí neomezeně od vzniku díla i po autorově smrti, kdy mají právo domáhat se zadostiučinění v případě porušení všechny blízké žijící osoby (není tedy podmíněno dědictvím).

Majetkové autorské právo je zjednodušeně řečeno právo autora na užití a šíření autorského díla a patří pod něj i právo udělit licenci k užívání a šíření díla. I majetkové autorské právo je nepřenositelné - autor zůstává jeho držitelem i poté, co udělí licenci k dílu. Je v platnosti do 70 let po autorově smrti nebo smrti posledního ze spoluautorů.

Osobnostní ani majetkové autorské právo tedy není to, co si od autora koupíte, když mu například zaplatíte za fotku. Autorské právo autorovi vždy zůstane. To, co si od něj skutečně koupíte, je tzv. licence.

Licence a licenční smlouva

Licence je oprávnění k užití (příp. dalšímu rozmnožování) díla. Může nabývat téměř libovolných podob, podmínky si příjemce a autor sjednávají v licenční smlouvě.

Licence může být:

POZOR! Není-li ve smlouvě výslovně uvedeno, že jde o výhradní licenci, Zákon nerozlišuje, jestli jde o román, fotografii, logo nebo jiné dílo... Nechcete-li tedy draze platit za užívání duplikovaného obsahu, je lepší se dohodnout na výhradní licenci. Ani výhradní licencí ale automaticky nezaniká starší nevýhradní licence, pokud ji autor k dílu udělil už dříve někomu dalšímu. považuje se licence automaticky za nevýhradní. To znamená, že stejnou smlouvu na stejné dílo může autor uzavřít i s někým jiným - například znovu prodat fotku, která už zdobí vaši home page.

Udělení výhradní licence musí mít ze zákona formu písemné smlouvy. Licenční smlouvu s autorem nikdy nepodceňujte. Pokud si podmínky nenastavíte, mohou vás překvapit možnosti, které autorovi zůstávají i poté, co jste za jeho dílo draze zaplatili.

Pokud se ve smlouvě s autorem nedohodnete jinak, vyplývá z osobnostního autorského práva, že na autorském díle nemůžete změnit ani maličkost. Může se stát, že se vám přestane líbit fotka nebo logo, které jste od někoho koupili už před deseti lety. Upravit je smíte ale pouze tehdy, pokud vám k tomu autor výslovně udělil oprávnění.

Závazné jsou i další podmínky. Pokud si například objednáte fotku pro reklamní kampaň, znamená to, že máte právo na její užití pouze pro účely této konkrétní kampaně. Neznamená to, že ji můžete použít znovu za dva roky na úplně jiný banner. S autorem můžete uzavřít smlouvu i na univerzální použití (odměna je v takovém případě většinou vyšší).

Autor může licenci omezit rozsahem, místem i časem. Když tato omezení ve smlouvě nestanoví, má zákon za to, že je licence poskytnuta pouze k účelu, který vyplývá ze smlouvy, nikoliv neomezeně. Maximální dobu licence stanoví občanský zákoník na 1 rok, pokud není ve smlouvě uvedeno jinak. Tato podmínka se týká i jiných forem duševního vlastnictví a u autorských děl není většinou v praxi naplňována, odvolat se na ni ale autor může.

Příklad: Autor může licenci výukového materiálu omezit na tištěnou publikaci a její působnost na Českou republiku. To znamená, že z publikace nemůžete vyrobit e-book, a nesmíte ji také použít v žádném streamu s dosahem mimo Českou republiku.

Podmínky licenční smlouvy mohou být různorodé, autor se ale nikdy nemůže vzdát práva na odměnu z pronájmu audio- nebo videozáznamu.
Licence nezaniká smrtí fyzické osoby nebo zánikem právnické osoby - pokud se ve smlouvě nedohodnete jinak, přechází automaticky na nástupce (dědice).
Fotografie na internetu

Žádnou cizí fotku, kterou najdete volně na internetu, nesmíte použít pro komerční účely (i kdyby to měl být jen blog, za jehož recenze vám někdo platí).Před použitím musíte vždy kontaktovat autora a vyžádat si jeho souhlas. Nestačí jen uvést kredit (autorovo jméno).

Výjimkou jsou fotky s licencí k volnému použití, které najdete například na images.google.com (v „tools" napravo vyberte „Creative Commons licenses).

Creative Commons (CC) licence má sedm subtypů, použití zdarma bez uvedení autora umožňuje ale jen jeden z nich (CC0). U těch dalších vám podmínky prozradí přítomná licenční ikonka. Ty musíte zkoumat i ve fotobankách s fotkami zdarma.

Problematika fotek a licencí zdarma je složitější, zatím stručně doporučíme, abyste v případě, že používáte fotky s lidmi, upřednostňovali fotky stažené z fotobank, ve kterých jste si zřídili placený účet (předplatné), nebo které alespoň vyžadují registraci - z hlediska autorského práva je to ta nejbezpečnější volba. Pro fotky bez lidí můžete bezpečně využít fotobanky s obsahem zdarma jako např. unsplash.com. Na „zdroje" typu Pinterest a podobně úplně zapomeňte.

Za jednu nelegálně použitou fotku zaplatíte fotografům většinou kolem několika tisíc Kč. Když máte smůlu a zalíbí se vám fotka fotografické celebrity, můžou jít pokuty do statisíců... Další statisíce můžete zaplatit za fotku s modelem, který o tom, že někde na plakátě nebo na webu prodává třeba dětské pleny, vůbec nevěděl...

Co u fotografií a videí není povoleno?

zveřejnění bez souhlasu zachycených osob (jestliže je možné určit jejich totožnost) - licence, kterou potřebujete získat od osob na fotografii, se jmenuje model-release - zakoupením licencované fotky ve fotobance tato starost odpadá, u nákupu přímo od autora doporučujeme licenci prověřit

zveřejnit fotografie a videa dětí bez souhlasu rodičů dětí (jestliže je možné určit jejich totožnost) - tzv. minor model release - opět již nemusíte řešit při nákupu licencované fotky z fotobanky

zveřejnit fotografie a videa jiného autorského díla (například obrazu) s výjimkou citace (viz dále)

Při sdílení videa z YouTube máte zelenou

Videa (nejen z YouTube) jsou černou dírou autorského práva. Jsou to také autorská díla, podle zákona byste je tedy bez svolení autorů volně sdílet rozhodně neměli. Právní praxe je ale jiná.

Rozhoduje pravidlo šíře divácké obce. Pokud sdílením (embedováním) video nezpřístupníte skupině větší, než je ta, pro kterou je video dostupné na původním kanále, autorský zákon neporušíte. Sdílením jednou veřejného videa (např. z YouTube) tak autorské právo porušit jednoduše nelze.

Precedentně se tak vyjádřil evropský soud v případě sdílení produktového videa v roce 2014. Autorské právo porušíte sdílením jen tehdy, pokud je počet diváků původního videa omezen (například registrací či zpoplatněním).

YouTube ovšem může zablokovat video při podezření na zneužití autorských práv. Pak musíte dokázat, že jste si autorské právo k videu opatřili, podat námitku a protioznámení.

Fonty „zdarma" - častý chyták

Většina fontů (písem), které nabízejí různé stránky jako „fonty zdarma", nejsou ve skutečnosti zdarma pro komerční použití, ale pouze pro osobní užití (FFP, „free for personal use"). Jejich užitím pro podnikatelské účely (například ve zpoplatněném e-booku) porušujete autorské právo. Finanční kompenzace zahraničním tvůrcům přitom nepatří zrovna k těm nejnižším...

Ani fonty, které jste si koupili s nějakým počítačovým programem (například Word) nemusí mít licenci, která by vám umožnila komerční použití. Jediným spolehlivým zdrojem, kde se zaručeně nedostanete do problémů s autorskou licencí, jsou Google Fonts. Jak si přidat font do Windows najdete v podpoře Microsoftu.

Zodpovídám za nelegální obsah na svém webu nahraný jiným uživatelem?

Ještě v červnu roku 2021 Soudní dvůr Evropské unie potvrdil, že za obsah nahraný na web a sociální sítě zodpovídá pouze ten, kdo ho vkládá. Změna je ale na spadnutí. Podle připravované novelizace autorského práva by měla být odpovědnost za sdílený obsah dost možná už od začátku roku 2022 přenesena na majitele a provozovatele webů a internetových platforem. Svůj web pak budete muset mnohem víc hlídat.

Autorské právo na Facebooku a na Instagramu

Autorská práva platí i na Facebooku a Instagramu. Při registraci na Facebook navíc souhlasíte s tím, že Facebook může nahraný obsah použít i pro reklamní a marketingové účely. Všechno na sociálních sítích je tak nutné považovat za komerční obsah, na který se vztahují něčí autorská práva.

Facebook testuje nástroj Rights Manager, který chce autorům nabídnout větší kontrolu nad materiály na Facebooku i na Instagramu. Obrázek (video apod.) vložíte do referenční knihovny, která automaticky detekuje výskyt shodného obsahu. Když zjistíte, že nějaký profil nebo stránka používá váš obsah, dostanete zprávu a můžete si vybrat, co s tím. Zatím ale není jasné, jestli bude nástroj v plné verzi vůbec nasazen.

Výjimky z autorského práva

1/ karikatury a parodie

Karikatury a parodie můžete tvořit bez omezení a bez souhlasu autora původního díla. Samotná karikatura se pak stává svébytným autorským dílem.

2/ výňatky z díla v odůvodněné míře (citace)

Výňatky z autorského díla v odůvodněné míře jsou povoleny. Instagram tuto klauzuli ve svých podmínkách nazývá „přiměřeným použitím" a klade důraz na to, zda zobrazením části autorského díla může nebo nemůže dojít k tomu, že si ho zákazníci přestanou kupovat - takové použití označuje za nepřiměřené.

Výňatek (citaci) použijete nejčastěji při recenzi, školení, v ukázce, komentáři a podobně. Máte přitom povinnost uvést jméno autora a pramen. Soudní dvůr EU rozhodnutím potvrdil, že na internetu stačí uvést odkaz na zdroj přímo v článku (příspěvku). Férovější je použít deeplink (odkaz na konkrétní místo na odkazovaném webu) namísto hyperlinku (odkaz na webovou stránku).

3/ fair use, fair dealing

Americká a britská výjimka, setkáte se s nimi na mezinárodních internetových platformách. Víceméně kopírují českou citaci a rozšiřují její možnosti pro vzdělávací účely.

4/ licence zdarma - CreativeCommons a další

Každý autor je oprávněn pustit svá díla do volného šíření. Fotku ve fotobance, font nebo třeba kus počítačového kódu označí ikonkou vybrané volné licence. Podmínky licence vždy musíte dobře nastudovat. Mnoho volných licencí stanovuje konkrétní podmínky, za kterých je dílo k dispozici zdarma. Když nejsou splněny, užití díla není možné.

Někdo neoprávněně použil mé autorské dílo. Co mám dělat?

Okradený autor má právo na:

1. odstranění díla

2. uvedení autora (kredit)

3. přiměřené zadostiučinění za způsobenou majetkovou i nemajetkovou újmu

Zadostiučiněním může být i veřejná omluva, většinou je jím ale rovnou finanční kompenzace. Autor má na finanční náhradu právo i v případě, že je inkriminovaný materiál ze stránek okamžitě odstraněn. Svá autorská práva k dílu musí autor vždy prokázat.

Navíc hrozí zákonná pokuta ve výši 100 000 až 500 000 Kč podle typu porušení.

Chcete vědět víc? Přečtěte si zákony:

# data[].attributes.attachment_link.title
Autorské právo na internetu: Kdy váš web porušuje zákon a co když někdo zneužije váš obsah?

# data[].attributes.attachment_link.description
Čeho všeho se týká autorské právo na internetu? A jak s licencemi zatočil Facebook a YouTube? Podíváme se na to z pohledu zloděje i okradeného.

# data[].attributes.body
Článek, který odpovídá na nejčastější otázky ohledně autorských práv. Dozvíte se jak dlouho trvají autorská práva po smrti autora. A jak se bránit proti porušování autorských práv.

# data[].attributes.attachment_link.title
Osobnostní autorská práva: Příklady, obsah, trvání a ochrana

# data[].attributes.attachment_link.description
Osobnostní autorská práva vznikají současně s dílem. Na co se vztahují a jak dlouho platí? Nejčastější příklady porušení autorských práv.

# data[].attributes.body
Zajímavé video na pochopení autorských práv a licence. Jak to funguje a co to vlastně je.