# data[].attributes.attachment_caption
Extret de: Morelló, Jordi i Piñol, Daniel. La lluita per l'aigua a Reus. Aigües de Reus. Ajuntament de Reus. 2006.

# data[].attributes.body
El barri de la Mineta, està situat a l’antiga partida Hospitalera, que s’estenia a la zona nord del terme, des del Camí de les Ànimes fins a la Munta-i-Baixa (Plaça Pompeu Fabra) arribant fins al raval de Sta. Anna i el carrer de l’Hospital. El pont de Calderons n’era el límit amb la partida de Calderons.

# data[].attributes.body
Una ciutat emmurallada amb el límit del tomb de ravals (parlem de les muralles refetes a la segona meitat del s. XIV). N'imaginem un eix nord –sud amb dos portals d’accés a la ciutat: nord (Monterols) i sud (de la Font) i un tercer portal a l’est (el de l’Hospital). Reus tindria aproximadament uns 354 focs, per tant, entre 1593 i 1770 habitants.

# data[].attributes.attachment_caption
Pont de Calderons. Font: Gort, Ezequiel. Algunes notes sobre el rec d’Almoster els anys 1474 i 1478. Arxiu Carrutxa.

# data[].attributes.body
Al s. XV ja tenim referències dels problemes d’abastament d’aigua. El 1444 ja es parla del rec d’Almoster que abastia la ciutat. Segons Ezequiel Gort entre els anys 1474 i 1478 les obres que apareixen més documentades són les relacionades amb l’aigua.

# data[].attributes.body
Per fer front a l'escassetat d'aigua es construeix aquest aqüeducte, amb l'objectiu d'abastir d'aigua la ciutat.
Situat damunt del barranc de Calderons forma part del rec d’Almoster.  Té un recorregut de cinc quilòmetres al llarg del qual se superen més de 150 metres de desnivell. Fins a finals del s. XVIII era per on arribava l'aigua d’Almoster a la ciutat de Reus.
El regadiu de la ciutat s'alimentava de la distribució dels recs, el d'Almoster n'era el principal. Baixava d'Almoster i entrava a Reus per l'antic camí de Castellvell i per l'actual carrer Ample i feia cap a la Basa del Pedró (Pintor Fortuny), al capdamunt del carrer Llovera. La bassa situada en aquell moment (s. XV) fora muralla rebria aigua del rec, des d'on es distribuiria en dos braços cap a la ciutat. El de la dreta cap el carrer Amargura, Raseta de Sales, Roser i Riera. El de l’esquerra baixava a trobar el carrer dels Recs fins a Sant Joan.

# data[].attributes.body
Al s. XIX, Reus s'ha convertit en la segona ciutat de Catalunya. La muralla medieval ja ha desaparegut i la ciutat s’ha expansionat fora muralles (ravals). La seva població supera els 20.000 habitants. Es construeix una nova muralla, que va de Riera Miró fins al carrer Muralla, arribant fins a la mateixa partida Hospitalera i Misericòrdia, per fer front a les guerres carlines. Es construeix el passeig de la Boca de la Mina (1834), el Ferrocarril Reus-Tarragona (1856), amb una estació primer al camí de Salou i després a l’actual parc Sant Jordi. Reus és una ciutat industrial amb indústries de cotó com la Fabril Cotonera amb 600 obrers, darrere l'hospital S. Joan; Canals, Pamies, Huguet y Cía, amb 400 obrers; el Vapor Vell amb 150, que es sumem a les antigues indústries del s. XVIII de l’aiguardent.

# data[].attributes.attachment_caption
Extret: Pantà de Riudecanyes. Comunitat de Regants. https://pantaderiudecanyes.cat/

# data[].attributes.body
El paisatge hidràulic de la ciutat es va anar configurant en funció de com creixia la vila i de les seves necessitats. A partir dels s. XVIII i XIX, les indústries del vi i dels aiguardents primer, i la tèxtil després forçaran la solució del problema històric de l'aigua, fins a arribar a la inauguració del pantà de Riudecanyes (1918) i la creació de la Comunitat de Regants (1904).
Aprofitant el desnivell del terreny, es distribuirà l'aigua des de la part alta de la ciutat, anomenada Monterols, aprofitant la Mina de Monterols (Boca de la Mina) i l'aigua que arribarà del pantà. El dipòsit modernista de Pere Caselles construït el 1929 tancarà el cercle d'abastiment d'aigua de la ciutat, completant-se el cicle amb la construcció de la primera depuradora de tot l'estat espanyol (El Molinet) al sud de la ciutat el 1937.

# data[].attributes.attachment_caption
Extret de: https://ca.wikipedia.org/. Imatge de domini públic.

# data[].attributes.body
Segons Ramon Amigó (1958) “Té tres ramals: un provinent del terme de Vilaplana; l'altre, del Mas de Cercós (sarcós a l’Aleixar), i l'últim, de vora la Pedrera del Còbic. Conflueixen i aporten l'aigua a la Bassa Nova”.
Era propietat de l’empresa Hidrofòrica (1842) amb l'objectiu de construir una mina per a usos agrícoles, que servís també per a usos domèstics i industrials.
De forma hexagonal es va construir a mitjans del s. XIX. En tenim referències al 1862. S'omplia a través de la Mina de la Bassa Nova, de nom oficial Mina de la Hidrofòrica. Un recorregut de 20 kilòmetres de minat i 850 pous l'alimentaven. Es va convertir en una destinació tradicional de sortides i excursions familiars de la gent de Reus que hi anava a passar la tarda, berenar i gaudir del fresc sota la vegetació que l'envoltava.

# data[].attributes.attachment_caption
Extret de: https://commons.wikimedia.org/. Imatge de domini públic.

# data[].attributes.body
Per acabar aquest recorregut, i aprofitant que ens ve de pas, un petit comentari sobre les fumeres de la ciutat. Totes elles vinculades al nostre passat industrial. Actualment en queden
sis a tota la ciutat (la fàbrica Weger – passeig Mata; el Molí de la Vila – Boca de la Mina-; la Fàbrica del Gas – davant de la funerària-; la bòbila Sugranyes – autovia Reus/Tarragona-; la cereria – se'n veu un tros des del Pallol. I la:
Fumera del Llevat: que és el poc que en queda d’una antiga bòbila on es fabricaven maons, ceràmica esmaltada i mosaics.  Propietat de la família Llevat Sugranyes de Castellvell. L’estructura de la fumera és de maó vist, amb base quadrada i cos octogonal, va disminuint el seu perímetre a mesura que pugem en alçada, coronada amb una motllura amb una certa decoració.