# data[].attributes.body
LEOPOLD: Je mi tě líto, Lucy – Nezasloužíš si takového nanicovatého člověka, jakým jsem já –

LUCY: Nelíbí se mi, když o sobě takhle mluvíš –

LEOPOLD: Je to pravda, Lucy. Já se prostě nemůžu zbavit tísnivého dojmu, že se v poslední době začlo ve mně cosi hroutit – jako by se ve mně začla lámat nějaká osa, která mě držela pohromadě – půda se mi boří pod nohama – cosi ve mně chromne – někdy se mi zdá, že sám sebe spíš už jen hraju, než že bych sám sebou skutečně byl. Chybí mi prostě nějaký pevný bod, z něhož by všechno ve mně rostlo a se rozvíjelo – těkám – nechávám se zmítat nahodilostmi – propadám se kamsi do prázdnoty a nejsem schopen se čehokoliv zachytit – vlastně jen čekám, co se stane, takže ze sebevědomého subjektu svého života se stávám jen jeho pasívním objektem – někdy mám pocit, že už vlastně nedělám nic jiného, než bezmocně naslouchám, jak plyne čas. Kde je můj někdejší nadhled? Můj humor? Má píle a výdrž? Břitkost mých formulací? Má ironie a sebeironie? Má schopnost se nadchnout , citově se investovat, něčemu se oddat a třeba i obětovat? Dusná atmosféra, v níž už tak dlouho musím žít, musela na mně zanechat své neblahé stopy. Navenek hraju svou roli dál, jako by se nic nestalo, ale uvnitř už dávno nejsem ten, za kterého mě všichni máte.

# data[].attributes.body
- otevřenost
- autobiografické prvky

# data[].attributes.body
Jedním ze spoluzakladatelů protikomunistického hnutí ,,Občanské fórum”.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
„Nějaký rakouský kritik napsal kdysi o jedné mé hře, že vznikla až na samém dně zoufalství a že je mým pokusem o vlastní záchranu. Posmíval jsem se tehdy jeho představám o psaní her, teď bych se mu ale měl omluvit: možná že to mé rychlé psaní po návratu z vězení bylo skutečně aktem sebezáchrany, únikem ze zoufalství či ventilem, kterým jsem si musel ulevit od sebe sama."

Citát z Dálkového výslechu, knižně vydaného rozhovoru, který vedl Václav Havel v letech 1985-86 s novinářem Karlem Hvížďalou, se týká vzniku dvou jeho divadelních her: Largo desolato a Pokoušení. Obě byly napsány oproti autorovým dřívějším zvyklostem velmi rychle, v řádu několika dnů. Largo desolato vzniklo v červenci 1984, tzn. rok a půl po Havlově propuštění z vězení, ke kterému komunistický režim donutily protesty západního světa i vážné zdravotní potíže disidenta. Z pocitů propuštěného odpůrce režimu, který ví, že se může kdykoliv octnout zase „tam" (rozuměj v komunistickém kriminále), vyrůstá základní situace nové hry.

Hlavním hrdinou Larga desolata je dr. Leopold Kopřiva, filozof, který se pro své dílo i postoje dostal do střetu s totalitní moci. Nikým a všemi pasovaný na vůdčí osobnost odporu a spasitele národa je vystavený permanentnímu tlaku nároků a očekávání svých nejbližších i naprosto neznámých lidí. Leopold Kopřiva není žádný nadčlověk schopný nést na bedrech všechnu tíži světa. Propadá malomyslnosti, slabosti a strachu jako kdokoliv z nás a spíš než zůstat pro veřejnost hrdinou si přeje mít ode všech nároků a očekávání na chvíli pokoj.

Václav Havel nezapíral, že mnohé situace a postavy v jeho divadelních hrách jsou autobiografické. A také v případě Larga desolata si každý průměrně informovaný divák ztotožní Leopolda Kopřivu s jeho autorem a poměry v Kopřivově domácnosti se soukromím Václava Havla. Podobné doslovné ztotožnění autor opakovaně odmítal jako příliš zjednodušující. Svůj postoj vysvětloval následovně: „Kdybych byl ale identifikován s Kopřivou, asi bych se dost bránil. Tak špatně jako Kopřiva na tom totiž, alespoň doufám, nejsem. ... Kopřiva je maximálně jen jakýsi můj hrůzostrašný sen o tom, jak by to se mnou mohlo jednou dopadnout.". (Odpověď undergroundovému časopisu Vokno na otázku, „Proč se Kopřiva nejmenuje Vaněk?".)

Largo desolato je nemilosrdná komedie zachycující postupný osobní rozpad intelektuála vystaveného ničivým vnějším i privátním poměrům. Pohled na disidenta na kolenou, který na konci hry prosí zástupce represivního režimu, aby na něm uplatnili svou moc a vytrhli ho z nesnesitelné situace, byť by to znamenalo cestu do vězení, není divákovi příjemný. Ani nemá být. Že Leopoldu Kopřivovi propůjčil tolik ze sebe a svého soukromí, posloužilo Václavu Havlovi při psaní jako terapie. Dnes to svědčí o jeho autorské odvaze i schopnosti sebeironie.

Zůstává otázka, v čem může být Largo desolato aktuální pro nás. Od doby starověkého obětního kozla, na kterého naši předkové nakládali svoje hříchy, aby je za ně odnesl někam, kde tato provinění zahynou spolu s ním, se lidské společenství moc nezměnilo. I dnes máme tendenci nakládat na své vyvolené víc, než kolik jsme ochotni nést sami, čekáme, že uskuteční to, pro co nejsme ochotní nic udělat. A když pod nákladem začnou klopýtat, neváháme jim dát najevo svoje zklamání a nakonec je zatratíme.

Čtěte také

Rozhlasovou premiéru hry Largo desolato uvádí Český rozhlas Vltava v sobotu 18. prosince od 15:00 k připomínce desetiletého výročí úmrtí spisovatele, disidenta a politika Václava Havla (5. října 1936 - 18. prosince 2011).

# data[].attributes.attachment_link.title
Václav Havel: Largo desolato. Tragikomické, absurdní a částečně autobiografické drama o tíži lidského bytí v době totality

# data[].attributes.attachment_link.description
„Nějaký rakouský kritik napsal kdysi o jedné mé hře, že vznikla až na samém dně zoufalství a že je mým pokusem o vlastní záchranu. Posmíval jsem se tehdy jeho představám o psaní her, teď bych se mu ale měl omluvit: možná že to mé rychlé psaní po návratu z vězení bylo skutečně aktem sebezáchrany, únikem ze zoufalství či ventilem, kterým jsem si musel ulevit od sebe sama."

# data[].attributes.body
Václav Havel byl devátým a posledním prezidentem Československa (1989–1992) a prvním prezidentem České republiky (1993–2003).

# data[].attributes.body
largo= široce, pomalu
desolato= zpustlý, zanedbaný

# data[].attributes.attachment_link.title
Largo desolato - Václav Havel - Megaknihy.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Objednávejte knihu Largo desolato v internetovém knihkupectví Megaknihy.cz. ✔ Nejnižší ceny ✔ 450 výdejních míst ✔ 99% spokojených zákazníků

# data[].attributes.body
výkřik: „Dejte mi všichni pokoj!“

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
První scénické uvedení dopisů Václava Havla z vězení z let 1979-1983
mezi tisíci podivuhodnými událostmi, které tvoří zázrak bytí a jeho dějin, má nepochybně zcela převratný význam událost, kterou jsem tu nazýval vznikem či ustanovením lidského „já".(Václav Havel, 4. 9. 1982 věznice Plzeň - Bory)
První scénické uvedení dopisů Václava Havla z vězení z let 1979 - 1983 jako připomenutí člověka, který vstoupil nejen do světových dějin, ale i do našich životů a srdcí.
Inscenace Dopisy Olze navazuje volně na inscenaci Sen v červeném domě, která se inspirovala tvorbou T. S. Eliota a Samuela Becketta. Václav Havel je logickým pokračovatelem těchto velikánů světové literatury jako spisovatel, filozof i dramatik.
Divadelně-pohybovo-hudební tvar asociativního rozvíjení textu dopisů o vnitřním světě člověka uprostřed životní zkoušky v malém prostoru vězení s nikdy nekončící přítomností dalších spoluvězňů a reflexe našeho vztahu k fenoménu Václava Havla navazuje na podobnou tradici poetických projektů Divadla v Dlouhé.
"O žádném jiném období v Havlově životě nevíme tolik jako o jeho životě ve vězení. Samozřejmě postrádáme detailnější záznamy o jeho svářečské práci, o dost jednotvárném jídelníčku a dalších drobnostech vězeňského života. Pokud však šlo o život vnitřní, málokdy se někdo věnoval sebezpytu tak důkladně a zaznamenal ho tak výmluvně jako Havel v dopisech Olze." Michael Žantovský "Z dopisů vznikla nakonec prazvláštní kniha, dodnes mi není jasné, co to vlastně je: soubor esejů? dokument? dokument o čem vlastně? o mně? o vězení? Kdysi mi to psaní po několik let zachraňovalo život a dávalo mu nějaký smysl; co to však může znamenat pro jiné a mimo vězeňský svět? O vězení tam není nic a jako filosofie? Svět je zaplaven tisíci daleko čtivějších a pravděpodobně pronikavějších knih od skutečných filosofů, kteří nemuseli psát rychle a v hluku a mohli citovat ze všech knih světa. Přiznám se, že obdivuji každého, kdo tuto knihu přečetl celou a kdo jí rozuměl; já sám už dnes mnoha jejím pasážím prostě nerozumím. A setkám-li se tu a tam s někým, komu ta kniha skutečně něco dala, kdo v mém klopotném vězeňském hledání sebe sama nalezl kus svého vlastního hledání a kdo to přečetl nejen s porozuměním, ale dokonce s určitým pohnutím, jsem tím vždy znovu hluboce dojat - možná víc než ten nejpohnutější čtenář - vyslovuji za to dotyčnému svůj obdiv a dík." Václav Havel
Děkujeme za spolupráci Knihovně Václava Havla
SKUTR hostem Jana Pokorného na Radiožurnálu
V představení se v souladu s autorským uměleckým záměrem kouří (cigareta na jevišti je dle vyjádření Ministerstva zdravotnictví rekvizitou). Pro jevištní efekt je také používán kouřostroj.
FOTOGRAFIE V TISKOVÉ KVALITĚ
Příspěvky k inscenaci najdete na našem Instagramu pod hashtagem #dopisyolze.

# data[].attributes.attachment_link.description
První scénické uvedení dopisů Václava Havla z vězení z let 1979-1983 mezi tisíci podivuhodnými událostmi, které tvoří zázrak bytí a jeho dějin, má nepochybně zcela převratný význam událost, kterou jsem tu nazýval vznikem či ustanovením lidského „já".(Václav Havel, 4. 9.

# data[].attributes.body
Z velké části autobiografie

# data[].attributes.body
Leopold marně čeká na vysvobození z psychického stresu způsobeného bezvýchodností situací a nejraději by se vrátil do vězení.

# data[].attributes.body
„Nejlepší cestou k vlastnímu neštěstí je zakrývat si oči před neštěstím jiných. “

# data[].attributes.body
hlavní postava- Leopold Kopřiva

# data[].attributes.body
Divadelní inscenace z roku 1991

# data[].attributes.attachment_link.description
Vše divadelním záznamu Largo desolato (1991): Recenze, Hodnocení, Zajímavosti, Videa, Galerie, Data uvedení, Diskuze, Filmotéka a další...