# data[].attributes.body
Senā Grieķija un Senā Roma.
Senā Grieķija un Senā Roma veidoja antīko civilizāciju.

# data[].attributes.body
Dienvideiropā, Vidusjūras piekrastē atrodas Balkānu pussala. Mūsdienās tur ir Grieķijas valsts. Senajos laikos to pazina kā Hellādu, jo Balkānu pussalu, Egejas jūras salas un Mazāzijas rietumu piekrasti apdzīvoja grieķi, kas sevi sauca par hellēņiem.

# data[].attributes.body
Senā Roma bija Seno laiku valsts, kas radās aptuveni 10. gs. p.m.ē. no mazas lauksaimnieku kopienas Apenīnu pussalā un pakāpeniski izveidojās par varenu Vidusjūras reģiona lielvalsti.

# data[].attributes.body
Senās Romas armija

# data[].attributes.body
Kaut arī mītos vēsturiskie notikumi nereti bija attēloti sagrozītā veidā, cilvēki sensenos laikos radušos stāstus par dieviem un varoņiem uztvēra kā īstenību.

# data[].attributes.body
No lauksaimniecības kultūrām Grieķijā dominēja „Vidusjūras triāde”. Sengrieķu ļaudis bija ļoti saistīti ar saimniecību, amatniecību. Tie iedalījās grupās, kur augstākā grupa bija pārtikusi, bet tai zemāk cilvēki bija badā.

# data[].attributes.body
Sabiedrība bija zemkopju sabiedrība, kurā valdīja neliels dižciltīgo slānis – patricieši. Lielāko iedzīvotāju daļu veidoja brīvā nedižciltīgā tauta – plebeji, kas bija galvenokārt zemnieki. Arī sabiedrībā bija vergi, bet to loma saimniecībā bija maznozīmīga.

# data[].attributes.headline
Senās Grieķija kultūra ir mūsdienu Rietumu kultūras sākotne. Reliģija.

# data[].attributes.subject
Senās Grieķija kultūra ir mūsdienu Rietumu kultūras sākotne. Reliģija.

# data[].attributes.body
Seno grieķu, reliģija, bijība pret mitoloģiskām augstākām būtnēm – dieviem jeb dievībām, to pielūgsme, kā arī ar šo bijību un pielūgsmi saistītie kultu rituāli, kas tika praktizēti no Homēra.

# data[].attributes.body
Romieši, līdzīgi kā grieķi, ticēja ļoti daudziem dieviem, atšķīrās tikai viņu vārdi (grieķu Zevs – romiešu Jupiters, Poseidons – Neptūns, Afrodīte – Venera). Iekarojot un apvienojot arvien jaunas zemes, romieši nonāca saskarē ar citām reliģijām un iepazinās ar jauniem dieviem. Sāka pielūgt arī ēģiptiešu dievus Izīdu un Ozīrisu, persiešu gaismas dievu Mitrus un citus jaunus dievus. Ebreji un grieķi ienesa Romas valstī kristietību.

# data[].attributes.body
Senā Korinta

# data[].attributes.body
Savus brīvos līdzekļu senie grieķi izlietoja zinātnes un izglītības attīstībai, cēla grandiozas celtnes par godu dieviem, ierīkoja stadionus sporta spēlēm un vietas teātra izrādēm. Rūpēs par savu pilsētu attīstību izpaudās grieķu tieksmē pēc skaistuma un harmonijas, kā arī sacensību gars un vēlme izcelt savus panākumus. Sabiedriskās ēkas - tempļus, teātrus, stadionus -, grieķi būvēja plašus un skaistus.

# data[].attributes.body
Grieķiem sports bija saistīts ar svētiem rituāliem un apliecināja cilvēka skaistumu, bet romiešiem tā bija izklaide kā Gladiatoru cīiņas. Romieši pievērsa lielu uzmanību ceļu un tiltu būvei. Kā arī uzskata, ka romieši izveidoja rakstību un skaitļus (mūsdienās zināmos) no etrusku vai grieķu raksta. Senās tautas savas celtnes vai nu mūrēja no māliem, vai sakrāva no akmens bluķiem. Romiešu laikā darbu turpināja Aleksandrijas muzejs, bet aši romeiši centās savākt un apkopot visas nozīmīgākās zināšanas, kas bija senajā pasaulē. Un arī grieķi pulcējās stoās, tad romieši šim nolūkam cēla lielas zāles - bazilikas. Tur notika pilsētnieku sapulces un darbojās veikali.

# data[].attributes.headline
Atklājumi saistīti ar mākslu Senajā Grieķijā

# data[].attributes.subject
Atklājumi saistīti ar mākslu Senajā Grieķijā

# data[].attributes.body
Grieķu tēlnieku prasme precīzi atveidot cilvēka ķermeni ietekmējusi visu turpmāko tēlniecības attīstību. Senajā Grieķijā bija attīstīta arī glezniecība. Apgleznoja tempļu un portiku sienas, tāpat izmantoja māla plāksnes un koka dēļus. Diemžēl gleznotāju darbi nav saglabājušies. Par tiem stāsta tikai apraksti.

# data[].attributes.headline
Atklājumi saaistīti ar mākslu Senajā Romā

# data[].attributes.subject
Atklājumi saaistīti ar mākslu Senajā Romā

# data[].attributes.body
Atšķirībā no grieķu mākslas, romiešu tēlniecība savā sākotnē bija reālistiska. Tēlniekus piesaistīja cilvēku individualitāte, jūtas, pārdzīvotais, kas atstāj ietekmi cilvēka izskatā. Tēlnieki atdarināja grieķu klasiskā perioda darbus, piešķirot skulptūrām cēlas pozas, teatrālus žestus, tomēr seja saglabāja atbilstību realitātei.

# data[].attributes.body
Romai kļūstot par impēriju, gan imperatori, gan bagātie romieši arhitektiem, tēlniekiem pasūja skulptūras, mozaīkas un citus mākslas darbus. Mozaīkās attēloja ļoti dažādus sižetus - kauju, medību, gladiatoru cīņu, sadzīves ainu skatus, dzīvniekus, augus, sarežģītus ornamentus utt. Iekštelpas sienas tempļos noklāja ar apmetumu, kuru pēc tam apgleznoja vai apšuva ar marmoru.

# data[].attributes.body
Par Senās Romas glezniecību vislabāko priekšstatu sniedz Pompeji un Herkulāna, kā arī etrusku kapeņu gleznojumi. Glezniecība kalpoja telpu izdaiļošanai. Iecienīts glezniecībā - mitoloģiski sižeti - iztēlotas ainas no dievu dzīves, dažādu kultu, rituālu attēlojums, sadzīves ainas, portreti.

# data[].attributes.body
Aplūkojot zīmējumus uz traukiem, var iepazīt grieķu dabu, iedzīvotāju nodarbošanās veidus, vēsturiskus notikumus, sadzīves tradīcijas.

# data[].attributes.body
Eiropas kultūra un Bizantijas kultūra

# data[].attributes.body
Romas impērija sadalījās Austrumromā un Rietumromā. Par Rietumromas galvaspilsētu uzskatīja Romu. Austrumromas impērija jeb Bizantija saukta arī par Bizantijas impēriju, bija nosaukums tai Romas impērijas daļai, kas tās austrumu daļā pastāvēja līdz 1453. gadam. Tās galvaspilsēta bija Konstantinopole.

# data[].attributes.body
Atšķirībā no senajiem kristiešiem, pilsētnieki bija praktiski cilvēki, kas gribēja iepazīt pasauli ar prātu. Viduslaikos radās jauns uzskatu virziens – sholastika.

# data[].attributes.body
Viduslaikos lielākā daļa cilvēku dzīvoja laukos un nodarbojās ar lauksaimniecību. Tā kā tehniskais aprīkojums bija primitīvs un mehanizācijas līmenis zems, ražas pārpalikumi bija nelieli. Ilgu laiku valdīja naturālā saimniecība, un daudzas ģimenes dzīvoja uz eksistences robežas.

# data[].attributes.body
Bizantijas kultūrtelpā spēcīgu ietekmi saglabāja antīkā laikmeta tradicionālās vērtības. Tur attīstījās no latīņu Eiropas atšķirīga izpratne par valdniecību, reliģiskās un sociālās dzīves organizāciju, kā arī citādas intelektuālās un kultūras tradīcijas. Bizantiju un Eiropas kultūru vienoja kristīgā ticība. Trīs lielākie kristietības novirzieni ir katolicisms, pareizticība un dažādas protestantu konfesijas.

# data[].attributes.body
Kristietība

# data[].attributes.body
Bizantijas kultūras pamatā bija grieķu un romiešu kultūras mantojums, turpretī reliģijas jomā Bizantijas imperators Justiniāns centās iznīdēt visu, kas saistījās ar sengrieķu mitoloģiju, jo Bizantija nostiprinājās kā kristietības centrs.

# data[].attributes.body
(Attēlā Justiniāns)

# data[].attributes.body
Viduslaikos teātris bija kā ielu māksla, ko skatījās apkārtējie un apbrīnoja.

# data[].attributes.body
Arī mākslas darbus bizantieši pārsvarā veltīja baznīcai. Baznīcas sienas tie rotāja ar freskām (zīmējumiem uz slapja apmetuma) un mozaīkām (attēliem, kas salikti no daudzkrāsainiem stikla vai akmens gabaliem). Telpas atdalīja svētbilžu jeb ikonu sienas ar trim simboliskiem vārtiem.

# data[].attributes.body
Ikona

# data[].attributes.body
Mozaīka

# data[].attributes.body
Freska

# data[].attributes.body
Viduslaiku sākuma mākslinieki bija piemirsuši romiešu un grieķu mākslinieku atklājumus. Attēlus zīmēja plakanus, bez ēnām. Kustības izskatījās nedabiskas. Mākslinieki neievēroja arī to, ka tuvākie priekšmeti izskatās lielāki un tālākie – mazāki jeb – perspektīvu. Ļoti maz saglabājušās senās skulptūras. Bet vienīgie zīmējumi no šī laika ir attēli mūku pārrakstītajās grāmatās.

# data[].attributes.body
Mūku parakstīta grāmata

# data[].attributes.body
Sākumā lielākā daļa Eiropas cilvēku dzīvoja namos, kas bija būvēti no koka vai arī koka karkasa. Tikai tur, kur kādreiz atradās romiešu pilsētas un cietokšņi, bija saglabājušās mūra ēkas un to drupas. Barbari bieži nojauca romiešu celtnes un izmantoja akmeņus žogiem vai citām būvēm. Iedzīvotājivedoja viduslaiku pilis, kā arī katedrāles. 12.gs. radās gotiskā arhitektūra. Arī Eiropā izveidojās romāņu stils, tas dominēja arhitektūrā un mākslā no 10. līdz 13. gs.

# data[].attributes.body
Romānikas stilā celtas baznīcas shēma

# data[].attributes.body
Gotika

# data[].attributes.body
Romieši celtniecībā ieviesa arkas un kupolus. Viņi arī prata sastiprināt akmeņus un ķieģeļus ar javu. Bizantiešu arhitekti izmantoja šos sasniegumus. Nozīmīgākās bizantiešu celtnes bija baznīcas.

# data[].attributes.body
Ilustrēta viduslaiku manuskripta lappuse

# data[].attributes.body
Viduslaiku pirmajos gadsimtos Eiropā radītā literārā, zinātniskā un mākslas produkcija atpalika no antīkā laikmeta sasniegumiem. Tomēr lielā tautu staigāšana deva jaunus impulsus. Uz dzīvi Pireneju pussalā no Ziemeļāfrikas pārcēlās daudzi mūki un zinātnieki, kas, karaļu atbalstīti, varēja veltīt sevi zinātnei un izglītībai.

# data[].attributes.body
Bizantieši izmantoja daudzus seno tautu izgudrojumus. Viņi pirmie Eiropā iemācījās izgatavot zīdu, lieliski apstrādāja zeltu, sudrabu un stiklu. Senās grieķu filozofu augstskolas bizantieši slēdza, taču jau 425. gadā Konstantinopolē nodibināja kristiešu augstskolu, kuru sauca par auditoriju. Tur mācījās grieķu valodas gramatiku, retoriku (runas mākslu), tiesības un filozofiju. Interesantākais bizantiešu atklājums bija „grieķu uguns”. Pretī kuģiem, kas uzbruka bizantiešiem, izlēja īpašu degošu maisījumu (no naftas, sēra un dzīvsudraba).

# data[].attributes.body
Renesanse ir laika posms atsevišķu Eiropas valstu kultūras un ideoloģijas attīstībā, ko raksturo spožs zinātnes, mākslas un literatūras uzplaukums

# data[].attributes.body
Renesanses laikmetā nostiprinājās jauns pasaules uzskats – humānisms. Humānisti apjūsmoja un analizēja cilvēka individualitāti. Humānisti savā starpā sarakstījās un dalījās savos pētījumos.  Viņi uzskatīja, ka ideālam cilvēkam jābūt brīvam garā, vispusīgi izglītotam un fiziski spēcīgam. Strauji pieauga lasītpratēju skaits. Palielinājās interese par filozofiskām atziņām, tehniskiem sasniegumiem un ģeogrāfiskiem aprakstiem.

# data[].attributes.body
Renesanse iezīmēja arī būtiskas pārmaiņas tālākā Eiropas sabiedrības attīstībā. Uz cilvēka individualitāti orientētās humānisma idejas un baznīcas lomas mazināšanās radīja vēlāko politisko apziņu par nāciju kā vienotu, organizētu indivīdu kopumu jeb nacionālu, suverēnu valsti, kā pretstatu viduslaiku kristīgajai Eiropas kopienai.

# data[].attributes.body
Tomēr renesanses jaunās vēsmas nebūt nenozīmēja tūlītēju baznīcas lomas mazināšanos sabiedrībā. Reliģija, ticība, vairums ikdienas dzīves tradīciju un paradumu saglabājās tādā pat veidā. Kristīgā ticība vēl joprojām bija izplatītākas veids reliģijā.

# data[].attributes.body
Krusta karu laikā Itālija bija kalpojusi par atbalsta un apgādes bāzi. Tā kļuva par galveno maģistrāli, caur kuru Eiropā ieplūda Austrumu preces. Auga Itālijas pilsētnieku skaits un labklājība. Radās tirgotāju un kuģu īpašnieku sabiedrības. Jauno apstākļu ietekmē mainījās uzskati. Veiksmīgie pilsētnieki meklēja teorijas, kas attaisnotu viņu panākumus. Eiropas zemēs atdzima gan interese par klasisko kultūru, zinātnes sasniegumiem un atziņām par cilvēka sūtību un pasaules būtību, gan arī dziņa pārveidot sevi un savu apkārtni, padarīt to skaistāku un racionālāku.

# data[].attributes.body
Balstoties dažādos pētījumos, izveidojās literatūras, filozofijas, mākslas un arhitektūras stils, kas balstījās uz antīkā laikmeta paraugiem, - renesanse. Tēlnieki, gleznotāji un arhitekti izgudroja arī jaunus paņēmienus cilvēka un viņa dzīves telpas attēlošanā. Humānisma idejas ietekmēja arī glezniecību, tēlniecību, arhitektūru un mākslas teoriju.

# data[].attributes.body
Renesanses mākslai raksturīga atšķirīga formveide un estētika, salīdzinot ar gotikas stilu. Būtiska loma stila attīstībā Itālijā bija renesanses humānismam, saiknei ar sava laika zinātnes atziņām un atklājumiem. Daba, realitāte un cilvēks ieguva jaunu nozīmīgumu arī joprojām dominējošās reliģiskās tematikas darbos. Kaut arī māksla kalpoja galvenokārt baznīcai, raksturīga bija viduslaiku perioda teocentriskā pasaules redzējuma nomaiņa pret antropocentrisko koncepciju.

# data[].attributes.body
Fresku cikls

# data[].attributes.body
Renesanses stils veidojās, apvienojot Senās Romas arhitektūras un vietējās viduslaiku arhitektūras tradīcijas, tādēļ stila izpausmes dažādos reģionos bija atšķirīgas. Renesanses arhitektūras augstākie sasniegumi īstenoti Itālijā, galvenokārt baznīcu, piļu un villu arhitektūrā. Raksturīgas stila iezīmes ir harmoniskas, līdzsvarotas un skaidras proporcijas, simetrija fasādes kompozīcijā un plānojumā. Centriska celtne bija renesanses arhitektūras ideāls, kas bija izplatīts sakrālajā arhitektūrā un sastopams arī laicīgo ēku piemēros

# data[].attributes.body
Renesanse arhitektūrā

# data[].attributes.body
Par renesanses aizsācēju glezniecībā tiek uzskatīts Mazačo, kura freskās pirmo reizi izmantota matemātiski aprēķināta lineārā perspektīva, radot novatoriskas, monumentālas figurālās kompozīcijas. Mazačo pirmais izpratis gaismēnas lomu glezniecībā, pārvarot internacionālās gotikas glezniecības tradīciju. Viņa darbi kļuva par pamatu turpmākajai renesanses glezniecībai Itālijā.

# data[].attributes.body
Mazačo freska ''Trīsvienība''

# data[].attributes.headline
Renesanses mākslinieka Leonardo Da Vinči ''Mona Liza''

# data[].attributes.subject
Renesanses mākslinieka Leonardo Da Vinči ''Mona Liza''

# data[].attributes.body
Renesanses apģērbs