# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Leuven Public Prosecutor's Office has appealed against Tuesday's ruling by the Leuven Criminal Court in a rape case involving a medical student.
The Public Prosecutor's Office stated on Thursday that it disagrees with the lack of legal consequences. The case will be retried by the Court of Appeal in Brussels. It is not yet clear when this will be.

The case concerns events that took place on 8 November 2023. A young woman attended a Halloween party in Leuven, during which she became intoxicated. The defendant, a 24-year-old gynaecology student at UZ Leuven, took the woman back to his accommodation where he raped the victim, according to the court.

The court acknowledged the victim was "in no condition to consent" and deemed the crime "serious and unacceptable." It asked the defendant to pay €3,800 in damages, according to VRT NWS.

Guilty but 'young and talented'

The court did not issue a prison sentence, however, and decided to keep the defendant's criminal record clean, citing the defendant's young age, lack of a previous criminal record, and career potential. The judge believed that acknowledging guilt without a punishment would foster awareness and prevent future crimes, without disrupting the student's life.

"It is undeniable that he passed the line of what is permissible. The man showed a lack of respect for the victim's physical, psychological and sexual boundaries," the judge said, as reported by VRT NWS.

"However, he is still young and has no criminal record. He is also a talented and committed person both in his professional and private life. By finding him guilty but not punishing him, he will be made to feel guilty and the chance of him reoffending will be prevented, without socially impairing the man."

'Enough is enough' - students protest verdict

Following the news of the verdict on Tuesday, UZ Leuven announced that they would be suspending the defendant as a precautionary measure. "We have placed the doctor in question on a 'non-active' status in our hospital."

The judge's ruling sparked significant public outrage. A protest has been planned to take place at 18:00 on Hebert Hooverplein in Leuven. Under the name 'Enough is enough' the action aims to protest the verdict and to call for greater action around the prevention of sexual violence.

In a statement on Thursday, the Prosecutor's Office emphasised the importance of maintaining composure and warned against targeting any party involved in the case publicly. It further reminded the public that sharing personal information on social media without consent can have legal consequences.

Related News

# data[].attributes.attachment_link.title
Leuven Public Prosecutor appeals verdict of medical student rape case

# data[].attributes.attachment_link.description
Despite acknowledging the defendant's guilt, the court decided against a prison sentence due to his young age, clean criminal record, and career potential.

# data[].attributes.attachment_link.title
‘A talented young man’: Judge convicts Belgian medical student of rape but suspends sentence

# data[].attributes.attachment_link.description
A judge in Belgium has decided to not sentence a medical student after finding him guilty for the rape of another student.

# data[].attributes.headline
A "tehetséges és fiatal" nőgyógyász hallgató ügye

# data[].attributes.subject
A "tehetséges és fiatal" nőgyógyász hallgató ügye

# data[].attributes.body
Az ügy, ami a padlet-projektemet ihlette egy belga szexuális erőszakkal kapcsolatos ügy volt. Nagy közfelháborodást váltott ki Belgiumban egy bírósági ítélet, amelyben egy 24 éves orvostanhallgatót nemi erőszakban bűnösnek találtak, mégsem szabtak ki rá börtönbüntetést, és a büntetlen előéletét is érintetlenül hagyták. A bíróság indoklása szerint a vádlott fiatal életkora, büntetlen múltja és jövőbeli karrierlehetőségei elegendőek voltak ahhoz, hogy az ítélet elrettentő erejű legyen anélkül, hogy tényleges büntetést róttak volna ki. Ez a döntés azonban hatalmas felháborodást váltott ki a közvéleményben, különösen az áldozatvédelemért küzdő szervezetek és a nők jogaiért kiálló csoportok körében. Több százan vettek részt egy tiltakozó demonstráción Leuven belvárosában, ahol a tüntetők a szexuális bűncselekmények súlyának megfelelő elbírálását, szigorúbb büntetőpolitikát és az áldozatok jogainak hatékonyabb védelmét követelték. A demonstráció az „Elég az elégből” mottó alatt zajlott, jelezve a társadalmi elégedetlenséget az ítélkezési gyakorlat ilyen irányú megközelítésével szemben. Az ügyészség nem értett egyet a bíróság döntésével, és fellebbezett az ítélet ellen, arra hivatkozva, hogy a szexuális erőszak ilyen enyhe szankcionálása nem tükrözi a bűncselekmény súlyosságát, és veszélyes precedenst teremthet.

A közvélemény intenzív reakciója arra is rávilágított, hogy a szexuális erőszak áldozatainak igazságszolgáltatásban való helyzete továbbra is érzékeny és gyakran vitatott kérdés. Az ügy azt is felveti, mennyire érvényesül az egyenlőség és méltányosság az igazságszolgáltatásban, különösen olyan esetekben, ahol a vádlott társadalmilag privilegizált helyzetben van. A fellebbezési eljárás folyamatban van, és várhatóan egy felsőbb szintű bíróság újratárgyalja majd az ügyet. Az eset tanulságai messze túlmutatnak az egyéni ügyön: megkérdőjelezik, hogyan kezeli a jogrendszer a nemi erőszakot, és milyen üzenetet közvetít a társadalom felé az ilyen ítéletek révén.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.question
Szerintetek mikortól vált büntethetővé a házasságon belüli nemi erőszak Magyarországon?

# data[].attributes.attachment_link.title
Fehér Lenke, Virág György: A nemi erőszak büntetőjogi szabályozása (ÁJT, 2006/1., 31-51. o.) | Szakcikk Adatbázis

# data[].attributes.attachment_link.description
szakcikkadatbazis.hu - a jogi folyóiratok adatbázisa, Állam- és Jogtudomány

# data[].attributes.body
Ugyanis az elmúlt 10 évben egyre több bűncselekményt regisztrálnak és egyre több embert ítélnek el kapcsolati erőszak, szexuális erőszak, szexuális kényszerítéssel kapcsolatban. Ez vagy köszönhető a látencia csökkenésének, hogy egyre több nő mer feljelentést tenni, vagy köszönhető a cselekmény elszaporodásának. Akárhogyan is mindkét esetben fontos, hogy az áldozatok ne érezzék bagatel ügynek azt ami velük történik és a bíróságon ne alázzák meg őket mint a korábban felvázolt esetben, vagy olyan kérdésekkel például,hogy "mit viselt".

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.question
Melyiket büntetik súlyosabban? Kábítószer eladását vagy egy felnőtt nő megerőszakolását.

# data[].attributes.body
Dr. Turi Barnabás tanulmányában foglaltak alapján kijelenthető, hogy a szexuális kényszerítés és erőszak szabályozása az utóbbi évtizedekben jelentős szemléletváltáson ment keresztül: a társadalmi erkölcs védelme helyett az egyén szexuális önrendelkezésének védelme került előtérbe. Kriminálpolitikai szempontból fontos újítás, hogy a jogalkotó különválasztotta a szexuális erőszakot és a kényszerítést, így árnyaltabb büntetőjogi megítélés vált lehetővé.

Kiemelt jelentőségű a házasságon belüli nemi erőszak büntethetőségének bevezetése, amely fontos üzenetet hordoz: az erőszak nem magánügy, akkor sem, ha családon belül történik. A szabályozás ma már a gyermekek fokozott védelmét is biztosítja.

Ugyanakkor továbbra is problémát jelent a bizonyítás nehézsége és az áldozatok támogatásának hiányossága. A jogalkotás mellett tehát a jogalkalmazás és az áldozatsegítő rendszer fejlesztése is kulcsfontosságú.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dr. Turi Barnabás_Az ember nemi szabadsága elleni bűncselekmények bemutatása - szexuális kényszerítés, szexuális erőszak

# data[].attributes.body
1. A szexuális cselekmény fogalmának túlzott általánossága

A jelenlegi törvényi megfogalmazás szerint minden olyan fizikai érintkezés, amely nemi vágy kielégítésére alkalmas vagy arra irányul, „szexuális cselekménynek” minősül. Ez azonban a jogalkalmazásban bizonytalanságot eredményezhet, mivel az értelmezés határait nem minden esetben világosak, különösen a kevésbé egyértelmű érintkezések esetén. Az ilyen jellegű homályosság jogbizonytalansághoz vezethet, és akár visszatarthatja az áldozatokat a feljelentéstől is.

2. Az erőszak és a kényszerítés elhatárolásának problémái

A hatályos szabályozás külön tényállásként kezeli a szexuális kényszerítést és a szexuális erőszakot. Az elhatárolás elvileg világos (fizikai erőszak vs. pszichikai kényszer), de a gyakorlatban nehézséget okozhat annak eldöntése, hogy például egy fenyegetés mikor éri el azt a fokot, amely már a szexuális kényszerítés megállapításához elegendő. Ez különösen a párkapcsolaton belüli visszaélések esetében jelent kihívást, ahol a pszichológiai nyomás finomabb eszközökkel történik.

3. A minősített esetek rendszere nem elég átfogó

Bár a törvény több minősítő körülményt is felsorol (pl. 18 év alatti sértett, csoportos elkövetés), bizonyos élethelyzetek – például különösen kiszolgáltatott állapot – nem mindig minősülnek súlyosbító tényezőnek, holott a gyakorlatban ezek az esetek fokozott veszélyeztetettséggel járnak.

4. A hozzájárulás (consent) jogi szerepe továbbra is homályos

A jelenlegi szabályozás alapja, hogy a sértett akarata ellenére történik a szexuális cselekmény, de a jogszabály nem dolgoz ki pozitív beleegyezésen (affirmative consent) alapuló modellt. Ennek hiányában a sértettnek kell bizonyítania, hogy nem egyezett bele – ez pedig sok esetben a másodlagos viktimizáció veszélyét hordozza.

5. A látencia és a társadalmi attitűd problémái nem tükröződnek eléggé a szabályozásban

Bár a törvény célja a szexuális önrendelkezés védelme, a gyakorlatban a látencia rendkívül magas, és sok esetben az áldozatok nem tesznek feljelentést a szégyenérzet, a hitetlenség vagy a rendszer iránti bizalmatlanság miatt. A büntetőpolitikai válasz tehát önmagában nem elég, ha azt nem kíséri hatékony áldozatvédelem, érzékenyített rendőri és bírói gyakorlat, valamint társadalmi edukáció.

# data[].attributes.headline
Az áldozathibáztatás szerepe a szexuális erőszakkal kapcsolatos társadalmi megítélésben

# data[].attributes.subject
Az áldozathibáztatás szerepe a szexuális erőszakkal kapcsolatos társadalmi megítélésben

# data[].attributes.body
A tanulmány szerint az áldozathibáztatás – különösen a szexuális bűncselekmények esetében – a másodlagos viktimizáció egyik legjellemzőbb formája. Lényege, hogy a bűncselekmény megtörténtéért részben vagy egészben az áldozatot teszik felelőssé, csökkentve ezzel az elkövető felelősségét. Ez a hozzáállás nemcsak a társadalom részéről jelenhet meg, hanem a hatóságok, az igazságszolgáltatás, sőt az egészségügyi és szociális rendszerek részéről is.

A nőkkel szembeni szexuális erőszak kapcsán a feminista kriminológia szerint az áldozathibáztatás a „nemi erőszak kultúrájának” része, amely normalizálja az erőszakot, és elfogadhatóvá teszi azt. E kultúra egyik fő jellemzője az az elképzelés, hogy a nő „maga is tehet róla”: például kihívóan öltözködött, ittas volt, nem tiltakozott elég hangosan, nem jelentette azonnal az esetet.

Az erőszak mítoszai (Martha Burt nyomán)

A tanulmány ezekre a mélyen gyökerező hiedelmekre is kitér, amelyek az áldozathibáztatás alapját képezik:

1. Tagadás: „Ha tényleg megerőszakolták volna, azonnal szólt volna.”

2. Relativizálás: „Nem küzdött eléggé, biztos beleegyezett.”

3. Szándék feltételezése: „Ő is akarta.”

4. Provokáció hiedelme: „Kihívóan viselkedett / öltözött.”

Ezek a téveszméken alapuló attitűdök az elkövető felmentését és az áldozat másodszori megbélyegzését szolgálják.

A társadalmi reakció következményei:

Elriasztja az áldozatokat a feljelentéstől, így nő a látencia.

Tovább traumatizálja az áldozatot.

Hibás társadalmi üzenetet közvetít: a felelősség nem az elkövetőt, hanem az áldozatot terheli.

Megnehezíti a megelőzést és az áldozatok gyógyulását.

Társadalmi intézmények és média szerepe

A szerzők konkrét példákat említenek a rendőrség, bíróságok, média és közvélemény részéről megnyilvánuló áldozathibáztató attitűdökre – például amikor egy áldozat öltözködését, múltját vagy kapcsolatát elemzik az elkövetővel, ahelyett hogy az elkövető viselkedésére fókuszálnának.

# data[].attributes.headline
Áldozat hibáztatás-"What were you wearing" kiállítás

# data[].attributes.subject
Áldozat hibáztatás-"What were you wearing" kiállítás

# data[].attributes.attachment_link.title
'What were you wearing?' Exhibit confronts sexual assault myths

# data[].attributes.headline
Áldozat hibáztatás-"What were you wearing" kiállításról

# data[].attributes.subject
Áldozat hibáztatás-"What were you wearing" kiállításról

# data[].attributes.attachment_link.title
What were you wearing? A project to end victim-blaming

# data[].attributes.attachment_link.title
Poénkodás élőadásban a megerőszakolt diáklánnyal kapcsolatban – Mi van?!

# data[].attributes.attachment_link.description
Megerőszakoltak egy lányt az ELTE TÓK hétvégi gólyatáborában. A hír téma volt a rádióműsorokban is, például a Class FM Morning Show-jában. Utóbbiban kár volt ezzel foglalkoznia a Sebestyén-Rákóczi-Vadon triumvirátusnak. Cinizmus, helyenként gúny és egy sor rossz poén egy olyan témában, amiben egyiknek sem lett volna semmi keresnivalója.

# data[].attributes.body
Magyar példát is szerettem volna hozni arra az esetre amikor az elkövetőt a jogerős terhelő bírósági ítélet ellenére is foglakozása, illetve státusza miatt nem éri olyan komoly bírálat. A cikk Kiss László ügyén kívül átfogóan járja körbe a témát.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hogyan vélekedtünk Kiss László egykori úszókapitány ügyéről? Noha a gyilkosság után a nemi erőszakot tartják a második legsúlyosabb bűncselekménynek a magyarok az Országos Kriminológiai Intézet felmérése szerint, mégis lépten-nyomon megkérdőjelezzük az áldozatokat, főleg, ha sikeres elkövetőről van szó. A furcsa kettősség okairól és a vizsgálat tanulságairól Nyúl Boglárkát, az ELTE junior kutatóját kérdeztük.

2016. április 5-én hozta nyilvánosságra a fullank.hu azt az 1962-es bírósági végzést, amely megállapítja: Kiss László két társával együtt csoportosan követett el nemi erőszakot, amiért másodrendű vádlottként 3 év 2 hónap börtönbüntetésre ítélték. A nagyfai börtönből 20 hónap után elnöki kegyelemmel szabadult. Kiss eleinte tagadott és koncepciós eljárásnak nevezte az ügyet, később azonban megjelent a médiában a halottnak hitt áldozat, Takáts Zsuzsanna, akitől virágcsokorral kért bocsánatot az egykori szövetségi kapitány.

Az egyik legnevesebb nemzetközi tudományos folyóiratban, a Frontiers nevű lapban jelent meg nemrég a munkátok. Hogyan értétek el ezt a sikert?

Ez az első nemzetközi cikkem , úgyhogy nagyon jó érzés volt a megjelenés, rengeteget dolgoztunk érte a társszerzőkkel, Kende Annával, Engyel Mártonnal és Szabó Mónikával. A kutatás egyik erőssége, hogy a Kiss László-botrány kirobbanása után öt nappal már meg is kezdtük a munkát. Talán azért is sikerült publikálni, mert nagyon ritka az, amikor a nemi erőszak témájában egy való életben megtörtént esetet vizsgálnak a kutatók. Én mindössze kettő ilyet találtam a szakirodalomban, az egyik a Kobe Bryant kosárlabdázó ügyéről szóló volt.

Ráadásul már javában zajlott a vizsgálat, amikor az események újabb fordulatot vettek.

Igen, a vizsgálat során két adatfelvételünk volt. Az első akkor történt meg, amikor Kiss László azt mondta, hogy ő soha nem csinált ilyet, őt koncepciós perben ítélték el anno. Ekkor mindenki azt hitte, hogy az áldozat már nem él. A második adatfelvételünk pedig akkor, amikor Takáts Zsuzsanna nagyon bátran megjelent a médiában és elmondta a történetet, majd Kiss László pár napra rá mondjuk úgy, hogy bocsánatot kért tőle és elismerte tettét. Tehát ami nagyon különleges és értékes ebben a kutatásban, hogy meg tudtuk nézni, mit gondolnak az emberek akkor, amikor még bizonytalan egy nemi erőszakról szóló eset, majd akkor, amikor tényleg biztossá válik. A való életben a nemi erőszak megtörténtét ritkán tekintik teljesen biztosnak, ehhez tényleg az kell, hogy az elkövető bevallja, nemi erőszakot követett el. Még amikor rajtakapják, akkor is nagyon gyakran megkérdőjelezik a bűncselekményt, gondoljunk csak a stanfordi úszó esetére.

Az első adatfelvételkor 870, a második adatfelvételkor 105 embert kérdeztetek meg. Mire voltatok kíváncsiak?

Mivel gyorsan kellett cselekednünk, végül úgy döntöttünk, hogy az ún. nemierőszak-mítoszokat vizsgáljuk: azt, hogy az emberek hiedelmei miként befolyásolják, hogy egyáltalán szexuális erőszaknak címkézik-e az ügyet, hogyan ítélik meg Kiss Lászlót, illetve morálisan mit gondolnak azokról a reakciókról, amiket az úszókapitány az ügy kirobbanásakor tett.

Mit érdemes tudni a nemierőszak-mítoszokról? Mi volt az a tudásanyag, amiből kiindultatok?

A nemierőszak-mítoszokat a '70-es években kezdték el vizsgálni az első feminista kutatók. Ezek olyan előíró és leíró hiedelmek a nemi erőszakkal kapcsolatban, amelyek arról szólnak, hogy mit gondolunk az elkövetőről, az áldozatról, a kettejük közötti viszonyról, illetve hogy általában mikor történik nemi erőszak. Az áldozatok hibáztatására és az elkövetők felmentésére vonatkozó kognitív sémák (az előzetes tudásunkat és elvárásainkat magukba foglaló gondolati struktúrák) az egész információfeldolgozásunkra hatnak.

Az a funkciójuk, hogy igazolják, illetve bagatellizálják a férfiak által nők ellen elkövetett erőszakos megnyilvánulásokat, a szexuális erőszakot. Ezeket halljuk legtöbbször, amikor egy ilyen eset napvilágra kerül. Gondoljunk csak a Marton László-ügyre, amikor sokan rögtön azt kérdezték, hogy de hát miért ült be Sárosdi Lilla abba az autóba. Ez egy tipikus áldozathibáztató nemierőszak-mítosz, melynek feltételezése szerint a nőnek előre tudnia kellett volna, hogy őt zaklatni fogják, ezért nem kellett volna odamennie. Egy másik tipikus nemierőszak-mítosz, hogy a nemi erőszakot azért követik el a férfiak, mert nem tudnak uralkodni saját magukon szexuálisan, holott nagyon kiterjedt irodalom támasztja alá, hogy

a nemi erőszak elsősorban nem a szex utáni vágyról szól, hanem a másik feletti kontroll és hatalom gyakorlásáról.

Min múlik, hogy valaki mennyire erősen hisz ezekben a mítoszokban?

Ezek a hiedelmek sosem önmagukban állnak, hanem a fennálló rendszer igazolásával függnek össze: azzal, hogy mit gondolnak az emberek a nemi szerepekről, mennyire akarnak nemi egyenjogúságot a világban, mennyire gondolják azt, hogy ez már megvalósult, vagy hogy ez egy jó dolog. A nemierőszak-mítoszok kapcsolatot mutatnak az ellenséges szexizmussal, amikor valaki úgy vélekedik, hogy a nők igazából bosszút akarnak állni a férfiakon, el akarják venni a hatalmukat, hogy leigázhassák őket. De a jóindulatú szexizmussal is, ami szerint a nők kedves kis virágszálak. Hasonló funkciójuk van, mint az igazságos világba vetett hitnek, ami szerint a jó emberekkel jó dolgok történnek, a rosszakkal rossz dolgok. A nemierőszak-mítoszok is csökkentik a világ kiszámíthatatlansága felett érzett szorongásunkat. Mert nagyon nehéz azzal a tudattal élni minden nap, hogy

csak azért, mert nő vagyok, igazából kortól, vallástól, bőrszíntől függetlenül megerőszakolhatnak.

Ezek az esetek ráadásul általában nem a sztereotipikusnak vélt módon - este egy sötét sikátorban - történnek, hanem legtöbbször ismerősök követik el akár a munkahelyen, akár az egyik fél otthonában. Az olyan gondolatok - mint például, ha nem veszek fel rövid szoknyát, akkor engem nem fognak megerőszakolni - megóvnak attól, hogy állandóan szorongásban éljek, segítenek abban, hogy tudjak funkcionálni. Attól ezek még nem jó dolgok, hogy van valamilyen funkciójuk, csak ezért képesek fenntartani saját magukat.

Hogyan függtek össze a nemi erőszak mítoszok Kiss László megítélésével?

Azt találtuk, hogy akik jobban elfogadják a nemierőszak-mítoszokat, azok sokkal kevésbé címkézték az esetet nemi erőszaknak, sokkal kevésbé ítélték el morálisan Kiss Lászlót. Ők voltak azok is, akiknek az eset megítélésében fontos volt, hogy Kiss László egy sikeres ember, aki rengeteget tett a magyar sportért. Mindez visszafelé is működött: akik azt gondolták, hogy az ügy megítélése szempontjából fontos, hogy Kiss László egy sikeres ember, szintén kevésbé gondolták azt, hogy nemi erőszak történt, és morálisan is kevésbé ítélték el őt. Az észlelt sikeresség mintegy felmentésként szolgált: ha az illető sikeres, csak nem tehetett ilyet, hiszen

a hiedelem szerint nemi erőszakot csak deviáns emberek követnek el, olyanok, akik máshogy képtelenek nőhöz jutni.

Miután Kiss László beismerte tettét, a nemierőszak-mítoszok elfogadása már nem hatott arra, hogy az emberek nemi erőszaknak gondolták-e az esetet, viszont még mindig bejósolta azt, hogy morálisan hogyan ítélik meg a történteket. Aki hajlamosabb volt az áldozathibáztatásra és az elkövető felmentésére, még mindig azt mondta, hogy jó, azért ez nem volt annyira durva dolog...

Morálisan mentegetni próbálták Kiss Lászlót még akkor is, amikor bebizonyosodott az igazság?

Igen, ez az érdekes, amikor már elismerik nemi erőszakként, de mégis azt mondják, hogy jó-jó, de hát van ilyen. Azért igyekeznek morálisan még mindig felmenteni őt, mert ez mutat egy irányba az előzetes attitűdjeikkel, az előzetes gondolataikkal. Ez a konzisztenciára törekvés az egész szociálpszichológia egyik nagy alapvetése: úgy dolgozzuk fel az új információkat, hogy azok megerősítsék a fennálló nézeteinket, attitűdjeinket, így nem kell felülvizsgálnunk azokat. Ez a kutatás megmutatja, hogy máshogy értékelünk egy nemierőszak-esetet, ha az elkövető nem sztereotipikus, tehát nem egy „deviáns ember", hanem egy kiemelkedő sportoló, akiről az jelenik meg a fejünkben, hogy puritán, teszi a dolgát, lemegy reggel 5-kor edzeni minden nap. Ez azt jelentheti, hogy neki nem kell feltétlenül megfelelnie annak a szabályrendszernek, ami a fejünkben létezik.

Magyarországon elég erőteljesen jelen van a nemi erőszak kultúrája, amely igazolja, megbocsátja, tolerálja ezeket a bűncselekményeket. Te is említetted a Marton László-ügyet: ő másfél évvel a botrány kirobbanása után ismét rendez. Milyen szerepe lehet egy ilyen közegben ennek a kutatásnak, hogyan tud változást elérni?

Bár egyének között történik meg a nemi erőszak és a szexuális zaklatás, fontos felhívni a figyelmet a rendszerszintű folyamatokra. Nem az van, hogy az elkövető különösen agresszív vagy deviáns, hanem ezek az esetek be vannak ágyazva egy olyan társadalomba, ahol a férfiaknak még mindig több hatalma van, mint a nőknek.

Nagyon nehéz elmagyarázni valakinek, hogy mi a baj a szexista viccekkel, vagy ha az utcán utána fütyülnek valakinek.

Ezek a viselkedések azonban mind azt szolgálják, hogy a nemi erőszak igazolható legyen. Még akkor is, ha teljesen jó szándékú az ember, és úgy érzi, hogy csak egy ártatlan viccet sütött el. Az egészet úgy érdemes elképzelni, mint egy piramist: a viccek és a füttyögetés megteremti a normatív közeget a következő lépcsőnek, az pedig a következőnek, míg a piramis tetején a szexuális erőszak áll. Ezek a kutatások azért fontosak, hogy megalapozzuk a későbbi intervenciós és prevenciós lehetőségeket. Abban is segítenek, hogyan szóljunk az emberekhez egyáltalán, amikor erről a témáról beszélni akarunk. Ha hűbelebalázs módon akarunk edukálni valakit, könnyen visszacsapást érhetünk el, azaz inkább a korábbi nézeteit fogja megerősíteni az illető, így nem érünk el változást.

A nemierőszak-esetek bemutatásában gondolom, a médiának is komoly felelőssége van.

A sajtónak érdemes odafigyelnie, hogy mik azok a dolgok, amiket hangsúlyoz. Ha az van a fókuszban, hogy az elkövető mennyire sikeres színházi rendező vagy sportoló, akkor ez azt a benyomást keltheti, hogy ő több dologra van feljogosítva, több dolgot megtehet, mint más emberek. Fontos ezt a két dolgot különválasztani. Egy másik kutatásunkban pedig azt láttuk, hogy ha egy fiktív nemierőszak-történetben egy semleges szlovén nemzeti identitást adtunk az áldozatnak, akkor egy magyar áldozathoz viszonyítva a résztvevők sokkal inkább hibáztatták őt, és hajlamosak voltak felmenteni az elkövetőt. Így működik a társas identitás: a saját csoportunk tagjait preferáljuk, jobbnak látjuk, védelmezzük, míg a külső csoport tagjait picit rosszabbnak gondoljuk, könnyebben általánosítjuk, sztereotipizáljuk őket. Egy nemierőszak-ügy bemutatásánál tehát az is lényeges lehet, hogy a közös tulajdonságok kiemelésével az olvasók a saját csoportjukhoz tartozónak érezzék a túlélőt.

# data[].attributes.attachment_link.description
A Kiss László-üggyel kapcsolatos vélekedéseinkről készült vizsgálat. Interjú a kutatóval.

# data[].attributes.body
Az „erőszak mítosz” (vagy: nemi erőszak-mítosz) olyan társadalmi hiedelmeket, előítéleteket és tévhiteket jelöl, amelyek relativizálják vagy igazolják a szexuális erőszakot, illetve megkérdőjelezik az áldozat hitelességét és felelőssé teszik őt a bűncselekmény bekövetkezéséért.

A fogalmat eredetileg Martha R. Burt amerikai szociálpszichológus vezette be 1980-as tanulmányában. Azóta széles körben használt fogalom a feminista kriminológiában, jogszociológiában és áldozatkutatásban.

Az Országos Kriminológiai Intézet által készített tanulmány tökéletesen levezeti az áldozathibáztatás jelenségét és a magyar társadalom attitűdjeit. Kiemelően fontosnak tartom az Esettanulmányt az ELTE gólyatáboros esetről is.

A tanulmány rámutat a mádia szerepére az áldozathibáztatás érősítésében. Kiemelendő probléma, hogy az ilyen eseteket bulvár köntösbe bújtatják ami előítéleteket erősít és a közvéleményt áldozathibáztató irányba tereli. A híradások és címadások emellett gyakran sugallják az áldozat felelősségét („egyedül ment haza”, „ivott”, „kihívóan öltözködött”).

A „valódi áldozat” sztereotípiája egy érdekes elmélet ami alapján a társadalmi gondolkodás szerint csak az számít „valódi áldozatnak”, aki védekezik, sír, azonnal feljelentést tesz, és nem ismerte az elkövetőt. Ez kapcsolódik az általam korábban felvázolt problémához, hogy a kapcsolaton/házasságon belüli szexuális erőszak megítélése továbbra is visszamaradott, hiszen a bírói gyakorlat és jogi szabályozás is viszonylag újnak tekinthető, figyelembevéve, hogy egy generáció választja csak el a mai napot a jogszabály módosítástól.

Giczi Johanna és Gregor Anikó kutatása bemutatja, hogy az ELTE gólyatábori nemi erőszak kapcsán az egyetemisták gyakran az áldozat felelősségét hangsúlyozták.

A hallgatók közül sokan azt vallották, hogy „ha valaki iszik vagy flörtöl, ne csodálkozzon”, ami az áldozathibáztatás tipikus formája. A kutatás szerint az egyetemi közegben is élnek a nemi erőszak mítoszai, és az intézményi felelősséget ritkán vetik fel.

# data[].attributes.body
A szexuális bűncselekmények szabályozása jól tükrözi, hogyan változik a társadalom értékrendje és érzékenysége az emberi méltóság, a testi integritás az önrendelkezés és a nők megítélésének kérdésében. Alapvetően véleményem szerint megállapítható, hogy a jogalkotás – különösen az elmúlt évtizedekben – pozitív irányba mozdult el és egyre inkább az áldozat érdekeit helyezi középpontba, világosabb fogalmi kereteket alkot, és elismeri a korábban tabusított helyzeteket pl. házasságon belüli erőszak vagy a stealthing (óvszer levétele a partner beleegyezése nélkül).

Kijelenthető ugyanakkor az is, hogy a jogi szabályozás önmagában nem elegendő. Amíg a társadalmi attitűdök, a hatóságok és bíróságok gyakorlata vagy a média ábrázolásmódja nem változik meg alapjaiban, addig az áldozatok továbbra is kiszolgáltatott helyzetben maradnak – nemcsak az elkövetővel, hanem a társadalmi reakciókkal szemben is.

Éppen ezért a szexuális bűncselekményekkel kapcsolatos fellépés nemcsak jogalkotási, hanem kultúraváltási feladat is. Tudatosítani kell a társadalomban a nemi erőszak valós természetét, és meg kell törni az áldozathibáztató gondolkodásmódot. A változás csak akkor lehet teljes, ha a jog, a közvélemény és az intézményrendszer egyaránt az emberi méltóság és igazságosság irányába mozdul el.

# data[].attributes.attachment_link.title
What is Stealthing? Unpacking a little-known form of sexual assault