# data[].attributes.body
Avtor uporabi slikovite opise vojnih akcij za uprizoritev krutosti vojne. Ko Ludvik stoji ob oknu in opazuje konec vojne, uporabi metaforo kladiva, ki uničuje mesto. Avtor skozi njegove oči opisuje, kako se nad mestom dvigajo oblaki dima, kako se tla stresajo pod eksplozijami in kako se plameni požirajo stavbe, ki so še pred trenutkom stale nedotaknjene. Kontrast med mirnostjo trenutka pred napadom in uničenjem, ki mu sledi, ustvarja močno vizualno podobo vojne kot sile, ki v hipu uniči vse (kakor kladivo).

Podobje je slikovito tudi v Valentinovih opisih grozot, ki jih je videl pri partizanih. Avtor uporablja močne vizualne kontraste kot so rdeča kri na belem snegu in temne sence trupel v mesečini, s katerimi da poudari brutalnost vojne.

Poudari krutost obeh strani v vojni s prikazom akcij obeh strani. V Valentinovi prvi akciji na žagi, opiše odnos partizanskih vojakov do civilistov, ki je prav tako krut.

# data[].attributes.body
Z uporabo paralelnih likov na obeh straneh avtor prikaže, kako skrajneži v vojnem kaosu lažje prevzamejo oblast in dobijo moč. Tako Ludvik kot Borben strogo sledita svojim idealom kar privede do blaznosti in stopnjuje vojno nasilje. Oba sta karakterizirana kot paranoična idealista, ki sta pripravljena delati podobna dejanja na nasprotnih straneh. Avtor nam neposredno pove: "Lahko bi bil nekaj takega kot Johann", ko Valentin razmišlja o Borbenu, Johann pa deluje kot nasilni podalšek Ludvika. Oba imata pomembne vojaške vloge in svoje položaj, da izponjujeta svojo ideološko agendo.

# data[].attributes.body
Valentin in Sonja si izmenjujeta pisma, v katerih vključujeta citate znanih avtorjev - ne le kot okras, temveč kot način, da poveta tisto, česar z besedami na moreta izraziti. Poezija tako postane posrednik njune ljubezni, most med njima, ki jima omogoča, da se v svetu sprememb še vedno prepoznata.

„pismo, ki ga je bila napisala fantu v Ljubljano: večer je, večer, zdaj bo noč, tesneje skleni rok obroč... in glej me, še me glej in čuti, kako sem tvoja v tej minuti.”

# data[].attributes.body
Avtor uporabi živalsko metaforiko, ko Valentin opazuje mravljo in razmišlja o podobnostih osamljene mravlje in samega sebe. Opis mravlje kot nemočne brez skupine pozove bralca k razmišljanju o Valentinovem položaju v njegovi skupnosti in kako ga je vojna izolirala od družbe ter ga prisilila, da se za voljo preživetja priključi eni skupini.

Valentin se kasneje primerja s staro izkušeno živaljo, s popolnoma živaljskimi instinkti, kjer le beži, strelja z krvavimi kremplji in zobmi. Vojno vidi kot žrelo (živali), ki hlasta po njem z ostrimi zobmi.

# data[].attributes.body
Mischkolnig izziva slovenske vojake s petjem nemških verzov o Dravi, reki za katero pove, da teče skozi njihovo mesto. Slovenci, mu odvrnejo s petjem slovenske pesmi in ga celo preglasijo, s čemer avtor nazorno in učinkovito prikaže napetosti med narodnima skupinama. (str. 49)

O Drau, o Drau, o deutsche Drau, o endlich unsern Sieg du schau.

Slovenski smo fantje, ob Drav'ci doma, slovensk'ga duha, srca.

# data[].attributes.body
Ključni del karakterizacije nekaterih izmed likov je njihova zagreta narodna zavest, ki jih privede do skrajnih dejanj.

Dober primer takšnega lika v Partizanskem štabu je Borben, ki je karakteriziran kot vzkipljiv in zagret za boj, kar se kaže z njegovimi dejanji in skrajnih ukazov, ki jih pogosto odreja. Skrajen primer njegovega agresivnega temperamenta je lepo razviden iz naslednjega citata:

"-Se spomniš Voranca? je vprašal Vasja. Gospodarja pod Uršljo.

-Tistega, ki je pozdravljal z Bog daj?

-Tistega.

/.../

-Borben ga je dal ustreliti." (str. 251)

Iz citata je razvidno, da je Borben dal Voranca vstreliti zgolj zato, ker slovenskih vojakov ni pozdravljal na način, ki je bolj patriotski, oziroma na način, ki je bil Borbenu ljubši (Smrt fašizmu - Svoboda narodu). Borben si ubijanje "izdajalcev" upravičuje kot čiščenje vojske in naroda, saj po njegovem mnenju v Sloveniji, ki bo ostala po vojni, ni prostora za takšne ljudi.

Na strani nemcev se v podobne skrajnosti spušča Ludek, ki pove, da je poročen z domovino in svoja dejanja doživlja kot vrtenje kolesca v nemškem vojnem mehanizmu:

"Kdor je zunaj, kdor nikoli ni bil del tega organizma, ki smo ga spremenili v dobro delujoč stroj, morda misli: posameznik je samo kolesce v mehanizmu. Že že, toda to je kolesce v mehanizmu zgodovine." (str. 120)

Čuti se torej povsem neodgovornega za svoja dejanja, saj jih zgodovina, ki jo takšna dejanja pišejo, pomembnejša od izgubljenih življenj. Njegova odtujenost in brezčutnost sta dobro razvidni iz naslednjega citata:

"Nikoli več ne bodo slovanske horde hodile skozi to mesto. To so preroške besede pesnika. Stisnilo ga je pir sucu, ko je pomislil, da so preroške besede tudi besede iz tiste pesmi Lieber raucgeschwarzte Trummer, rajši črno pogojišče, kajti če bo šlo tako naprej, če bodo zmetali še več bomb na ubogo mesto, bodo tukaj res ostali samo črni tramovi. A naj bo, če soda tako hoče, naj bo." (str. 116)

Ludek bi torej uničenje svojega mesta izbral pred propadom nemške vizije.

# data[].attributes.body
Žrtve fizičnega nasilja so namesto z imenom pogosto poimenovane z metonimijami kot je npr. meso, truplo... in s tem račlovečene, odvzeta jim je njihova individualna identiteta.

Razčlovečenje pogosto služi kot sredstvo za racionalizacijo nasilja - izvajalec nasilja svojo moralo utiša tako, da žrtvi odvzame dostojanstvo. To je na primer razvidno iz Valentinovega toka misli, ko je prisiljen ubiti nacističnega oficirja. V mislih ga označi z besednima zvezama "človek, ki ni človek" in "švabska svinja" (str. 196, 197), torej gre za razčlovečenje, da bi upravičil nečloveško dejanje. V primeru izraza "človek, ki ni človek" gre za oksimoron, ki kaže da so takšne vrste racionalizacije nesmiselne oz. neutemeljene, vendar se v takšnih situacijah človek odmakne od racionalnega razmišljanja.

# data[].attributes.headline
Kontrast med privrženci slovenskega naroda in privrženci okupatorja

# data[].attributes.subject
Kontrast med privrženci slovenskega naroda in privrženci okupatorja

# data[].attributes.body
Zaradi napetosti, ki jih prinese vojna, se Slovenci v romanu razdvojijo na dve večji skupini. Prvi bi se rad osvobodili izpod nemške okupacije, drugi pa se strinjajo z nemškimi ideali in postanejo podvrženi okupatorjem ter celo sodelujejo z Nemci.

(nedokončano)

# data[].attributes.body
Ustvarja neprijetno vzdušje, ki bralcu da vedeti o groznem mučenju, ki ga doživljajo ujetniki. V avtorjevih besedah: “/…/ razdruzgali bodo naše meso po pohorskih granitnih tleh, raztrgali naše žile, polomili lobanje, prestrelili jetra, pljuča.” (Str. 260)

Takšni citati so neprijetni za branje, vendar avtor z njimi bralca šokira in sooči z grozljivo realnostjo tistega časa.

# data[].attributes.headline
Kontrasten prikaz ljubezni med Valentinom in Sonjo ter Valentinom in Katjušo

# data[].attributes.subject
Kontrasten prikaz ljubezni med Valentinom in Sonjo ter Valentinom in Katjušo

# data[].attributes.body
Površinsko razmerje med Valentinom in Katjušo poudari globoko in močno ljubezen med njim in Sonjo. Sonja in Valentin sta zaljubljena in srečna. Ljubezen je hkrati dokazana in uničena, ko se Sonja zanj dvakrat žrtvuje, kar posledično uniči njeno življenje in up do ljubezni. Poezija, ki je njuno razmerje poglobila, za Sonjo po vojni izgubi pomen. Čeprav se ob Valentinovi prvi vrnitvi ljubezensko razmerje konča, je njuna ljubezen še vedno trajna. Sonja se žrtvuje tudi po koncu razmerja, Valentin pa v novi zvezi ni srečen. Njuna zveza se tragično konča zaradi vojnih okoliščin, ljubezen pa je še vedno neizrečeno obojestranska. Kontrastno se zveza med Valentinom in Katjušo zaradi vojnih okoliščin začne, a ostane krhka in površinska. “ljubezni v tem času so bile silovite in hitre, kajti bile so kratke”, kar je tudi držalo, saj je ljubezen bila hitra medtem ko je njun odnos bil dolg. Zato je njuna zveza bila brez resnične ljubezni in sreče. Kontrast prikaže naravo teh razmerij in s tem izpostavi resničnost in večnost ljubezni med Valentinom in Sonjo, ki je ne priznata, saj vojna uniči njuno pojmovanje ljubezni in upanje za srečno življenje. Ko vojna uniči ljubezen, uniči njuno prihodnost: “življenje odhaja in ljubezen tudi”. Avtor s tem prijemom prikaže, kako vojna uniči pomen ljubezni in s tem medsebojna razmerja: “Vojna premaga vse, tudi ljubezen”.

# data[].attributes.body
Ljubezenska razmerja so pred vojno prikazana kot poglobljena in idilična, skozi primer razmerja med Valentinom in Sonjo, predvsem skozi pisma. V pismih uporabljata deskriptiven slog in citate pesnikov, ki prikazujejo globino razmerja. Avtor uporabi tok misli skozi spomine zmenkov para in dodatno poglobi vpogled v odnos med likoma.

Po drugi strani pa so med- in povojna razmerja prikazana kot površinska in neuspešna. Valentin in Jadranka/Katjuša se "zaljubita" med vojno,

# data[].attributes.body
Avtor z uporabo različnih vzrokov za nasilje karakterizira literarne like. S tem nazorno prikaže kako izredne okoliščine, kot je vojna, lahko služijo kot racionalizacija za takšna dejanja tudi pri osebah, ki po naravi niso nasilne. Nasilje se pri Valentinu realizira kot obramba ali proti napad, s čimer avtor prikaže, da Valentin sam po sebi ni željan ubijati. Nasprotno, Borben in Ludvik (čeprav le posredno) izvajata nasilje v imenu ideologije. Avtor z ironijo tudi prikaže kako se fizično nasilje uresniči le v izrednih situacijah, kar je razvidno, ko Ludvik prizna da ni sposoben ubiti ribe. Ludvikova ideologija mu omogoča, da tiste ki nasprotujejo sistemu ????

Johan, kot ultimativno utelešenje mučenja, nasilja ne

Nasilje je upravičeno, samo kadar ga izvajajo 'naši'. Sami načini mučenja in izvajanja nasilja pa se med nasprotujočima se stranema - gestapovci in partizani - ne razlikuje.

# data[].attributes.body
S propadom Sonje in Valentina avtor prikaže kako izguba pomena ljubezni vpliva na osebo. Pred vojno sta oba karakterizirana kot mlada, srečna in ljubezniva. Oba rada bereta poezijo, kar ju tudi povezuje na globlji ravni. Po vojni in po koncu njunega razmerja pa sta oba izmučena, nezadovoljna in brezupna. Sonja več ne bere poezije, kar posredno ponazarja njeno brezupnost in izgubo ljubezni, posledično izgubo identitete. Valentin zapade v alkoholizem in živi v nesrečnem razmerju s Katjušo. Sonja je karakterizirana kot utrujena in brezvoljna, Valentin pa kot nesrečen in brezupen. Avtor s to karakterizacijo prikaže kako izguba ljubezni vpliva na posameznika in njegovo dojemanje življenja.