# data[].attributes.headline
Особливості території України

# data[].attributes.subject
Особливості території України

# data[].attributes.body
Біота України нараховує понад 70 тис. видів, із яких флористичне різноманіття представлено 27 тис. видів, а фауністичне — 45 тис. видів. Територія України займає менше 6 % площі Європи, але Україна володіє приблизно третиною європейського біорізноманіття. Причина цього — особливості розташування території України. По-перше, через територію України проходять міграційні шляхи багатьох видів. По-друге, територія країни знаходиться на перехресті декількох природних зон.

# data[].attributes.headline
Різноманіття природних зон

# data[].attributes.subject
Різноманіття природних зон

# data[].attributes.body
Усю територію України можна розділити на декілька зон. У широтному напрямку з півночі на південь ідуть Українське Полісся, Лісостеп, Степ. У західній частині країни знаходяться Українські Карпати. На півдні країни окремо виділяється Гірський Крим і зона Чорного та Азовського морів. Насамперед зони відрізняються одна від одної співвідношенням тепла и вологи. Як нестача, так и надмір останніх визначає особливості тієї чи іншої зони

# data[].attributes.headline
Чим обумовлене різноманіття природних зон

# data[].attributes.subject
Чим обумовлене різноманіття природних зон

# data[].attributes.body
Нерівномірно розподіляються й опади. Найбільше їх випадає на заході — до 800 мм на рік, у той же час на сході не перевищує 500 мм. У посушливі роки кількість опадів значно знижується на всій території України, але в лісостепових районах лише до 250–350 мм, в той час як у прибережних районах Азовського і Чорного морів становить менше 100 мм. Наведені вище відмінності кліматичних показників разом із неоднорідністю геоморфологічної будови обумовлюють неоднорідність ґрунтового і рослинного покриву в різних регіонах України. У лісостеповій і степових зонах України поширені чорноземні ґрунти, що сформувалися під трав’янистою рослинністю на карбонатних лесових породах. Їхня висока родючість обумовлена тим, що завдяки невеликій кількості опадів поживні речовини, які утворюються із залишків рослин, не вимиваються і накопичуються в ґрунті. На півдні Причорноморської низовини і в північній частині Степового Криму, де кліматичні умови посушливі, поширені менш родючі темно-каштанові і каштанові ґрунти. А от буропідзолисті ґрунти Прикарпаття мають невисоку природну родючість.

# data[].attributes.headline
Природні зони України

# data[].attributes.subject
Природні зони України

# data[].attributes.headline
Зональна рослинність

# data[].attributes.subject
Зональна рослинність

# data[].attributes.body
Основними типами зональної рослинності є лісова і степова. Загальна площа лісів в Україні становить приблизно 10 млн гектарів (14 % її території). Найбільшою є лісистість в Українських Карпатах (40,5 %) і Кримської горах (32 %). У природних зонах рівнинної частини цей показник закономірно зменшується з півночі на південь від 26,1 % до 3,8 % (у степовій зоні). У лісах майже 90 % площі приходиться на сосну, ялину, бук, дуб. Соснові ліси займають великі площі на Поліссі, а також у долинах річок Лісостепу і Степу. Як правило, вони ростуть на піщаних, бідних поживними речовинами ґрунтах. На кращих ґрунтах поширені дубово-соснові ліси. Крім того, згаданих вище дерев, лісоутворювальними породами є граб, липа, декілька видів кленів, берез, тополь, вільх тощо. Природні ділянки степової рослинності зберіглася переважно по схилах балок, а також у передгір’ях Криму і на піщаних косах Азово-Чорноморського узбережжя. Серед трав панують злаки –декілька видів ковил, костриць, тонконіг вузьколистий та інші. Ділянки цілинних степів, що вирізняються найбільшим видовим різноманіттям рослинних угруповань, у порівнянні з іншими типами рослинності, охороняються у заказниках, заповідниках, національних природних парках.

# data[].attributes.headline
Прироні зони України

# data[].attributes.subject
Прироні зони України

# data[].attributes.attachment_link.title
Природні зони України. Карта природних зон. Природознавство четвертий клас. ЯДС

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.body
Територія України витягнута із заходу на схід на 1316 км і з півночі на південь на 893 км, лежить приблизно між 52° 20′ та 44° 23′. Україна посідає 46-те місце у світі за величиною загальної площі країни (603 548 км²). На територію України припадає 5,7 % території Європи і 0,44 % території світу. За цим показником вона є другою за величиною серед країн Європи. Площа території України трохи менша за площу території американського штату Техас. На суходіл припадає 579 330 км², а на поверхню внутрішніх вод — 24 220 км². Деякі рослини (тис ягідний, рододендрон жовтий, сосна кедрова) збереглися без змін протягом декількох геологічних епох і зараз зустрічаються на території України. Такі рослини, які нині живуть у деякій невідповідності із сучасними умовами існування, називають реліктовими

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання:

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання:

# data[].attributes.body
Дати відповідь на питання:
1. Які природні зони можна виділити у межах території України?
2. Поясніть, на підставі чого проводиться зонування території.

# data[].attributes.headline
Проблема впливу людини на навколишнє середовище

# data[].attributes.subject
Проблема впливу людини на навколишнє середовище

# data[].attributes.body
В останнє століття господарська діяльність людини значною мірою урізноманітнилася, а її вплив на природні екосистеми постійно зростає. Існує багато факторів негативного впливу людини на природні екосистеми: розорювання, перевипасання, зміна гідрологічного режиму, викидання хімічних відходів, заготівля деревини, збір грибів, полювання, розпилювання інсектицидів, меліорація, залісення степових схилів тощо. Необхідно зауважити, що негативний вплив людської діяльності може бути не лише прямим, а й опосередкованим. Усі фактори впливу можна певним чином розділити на три основні групи

# data[].attributes.headline
Однією зі складових 

# data[].attributes.body
Однією зі складових політики України є збереження і раціональне використання природних ресурсів, запобігання руйнації природних екосистем, охорона найбільш цінних природних комплексів. Природоохоронна діяльності керується Конституцією України, законами України «Про природнозаповідний фонд України», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про рослинний світ», «Про тваринний світ», «Про Червону книгу України», і іншими нормативними документам

# data[].attributes.attachment_link.title
Червона книга України

# data[].attributes.headline
Червона книга України

# data[].attributes.subject
Червона книга України

# data[].attributes.body
Червона книга має таку структуру. Кожному виду присвячена окрема стаття. Стаття починається з української і латинської (наукової) назв виду (за потреби також можуть наводитися синонімічні назви, що використовуються в наукових і науково-популярних виданнях). Кожна стаття містить стислий опис виду і його світлину, щоб читач міг скласти певне уявлення про цей вид, висвітлено аспекти практичного використання. У статті представлена інформація про наукове значення виду; загальний ареал і ареал у межах України; дані щодо чисельності і структури популяцій. Для кожного виду надається також аналіз причин, чому він зник, зникає або просто потребує охорони; описано режим збереження і можливі заходи охорони; наводиться природоохоронний статус виду: зниклий, зниклий у природі, зникаючий, вразливий, рідкісний, неоцінений, недостатньо відомий.
Зниклими вважаються види, про які відсутня будь-яка інформація про їх наявність у природному середовищі або штучних умовах. Відповідно, зниклими в природі вважаються види, що більше не зустрічаються в природному середовищі в Україні, але вирощуються у спеціально створених умовах. У випадку, коли спостерігається скорочення ареалу виду або зниження його чисельності, тобто існує пряма загроза зникнення, вид є Фактори впливу людини на природне середовище знищення і трансформація надмірна експлуатація забруднення зникаючим. Вразливими є такі види, для яких наразі відсутня пряма загроза зникнення, але є висока вірогідність того, що їхні популяції в майбутньому скоротять чисельність під дією негативних факторів. Рідкісними вважаються види, для яких відомо лише невелике число місцезнаходжень, де популяції хоча і відносно стабільні, але з певних причин малочисельні. Види, про стан популяцій яких недостатньо інформації, розподіляються за двома групами: неоцінені і недостатньо відомі. Усі статті розподілені за розділами, сформованими за систематичним принципом, що об’єднують види різних відділів, класів чи інших одиниць високих таксономічних рангів. Роди в межах родин і види в межах родів розміщені в алфавітній послідовності. Виявлення місць концентрації видів із Червоної книги України та територій, що характеризуються найбільшим біорізноманіттям, дозволяє складати наукові обґрунтування для створення нових об’єктів природно-заповідного фонду.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталья Пархоменко

# data[].attributes.attachment_link.title
Зелена книга України

# data[].attributes.headline
Зелена книга України

# data[].attributes.subject
Зелена книга України

# data[].attributes.body
Зелена книга України теж є одним з офіційних природоохоронних документів. На відміну від Червоної книги, вона акцентує увагу не на охорону окремих видів, а на збереження біологічного різноманіття в цілому в межах певного рослинного угруповання. У Зеленій книзі надані відомості не лише про сучасний стан рідкісних і тих, що знаходяться під загрозою зникнення рослинних угруповань, які вимагають особливого режиму їх використання, але і типових природних угруповань, які теж повинні охоронятися. Охорона цих угруповань передбачає збереження їх природної структури, підтримання на відповідному рівні стану популяцій рідкісних видів рослин і умов їхнього середовища існування. Зелена книга України містить 126 рідкісних і типових рослинних угруповань, що потребують охорони. Перше видання книги відбулося в 1987 році , друге — у 2002 році, третє — у 2009-му. Основними критеріями категоризації рідкісних, унікальних і типових фітоценозів є такі: історичний вік фітоценотипів, характер їх географічного поширення і динаміки ареалів у сучасних кліматичних умовах, потенціальна здатність фітоценозів до природного відновлення і їх ценотична стабільність, рідкісність видового складу і морфоструктури та їх екологічної приуроченості, наукове значення для вирішення фітоісторичних, ботаніко-географічних та інших наукових завдань, еталонне значення для лісового, сільського та інших галузей народного господарства

# data[].attributes.headline
Що таке природно-заповідний фонд

# data[].attributes.subject
Що таке природно-заповідний фонд

# data[].attributes.body
Природно-заповідний фонд України об’єднує ділянки суші і водного простору, а також природні комплекси і окремі об’єкти, що мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність. Метою виявлення і підтримання в належному стані таких територій (акваторій) і об’єктів є збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, а також підтримання загального екологічного балансу та забезпечення моніторингу.
На 01.01.2020 природно-заповідний фонд України має у своєму складі 8512 території та об’єктів загальною площею 4,418 млн га в межах території України (фактична площа 4,085 млн. га) та 402500,0 га в межах акваторії Чорного моря. 3а роки незалежності площа природно-заповідного фонду України зросла більш ніж удвічі. Відношення фактичної площі природнозаповідного фонду до площі держави («показник заповідності») становить 6,77 %.

# data[].attributes.headline
Загальна характеристика природно - заповідного фонду України.

# data[].attributes.subject
Загальна характеристика природно - заповідного фонду України.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Майя Романова

# data[].attributes.attachment_link.title
Загальна характеристика природно - заповідного фонду України.

# data[].attributes.headline
Призначення природоохоронних територій

# data[].attributes.subject
Призначення природоохоронних територій

# data[].attributes.body
Функціональне призначення природоохоронних територій, що входять до складу природно-заповідного фонду України, різноманітне. Перш за все, це захист видів, які знаходяться під загрозою зникнення або є вразливими, підтримка чи покращення умов міграції видів та/або генетичного обміну між видами, забезпечення взаємозв’язку з сусідніми транскордонними територіями. З іншого боку це підтримка, відновлення чи розширення ареалів природного існування певних видів, що зменшилися внаслідок антропогенного пресу. Також це може бути підтримка або відновлення сталості біоценозів, підтримка чи покращення гідрологічних функцій, екологічної якості певних біогео- або біогідроценозів, або захист цінних ландшафтних форм.

# data[].attributes.headline
Природно - заповідний фонд України. Навчально пізнавальне відео для дітей. Географія 8 клас.

# data[].attributes.subject
Природно - заповідний фонд України. Навчально пізнавальне відео для дітей. Географія 8 клас.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цікавий світ

# data[].attributes.attachment_link.title
Природно - заповідний фонд України. Навчально пізнавальне відео для дітей. Географія 8 клас.

# data[].attributes.headline
Структура природно-заповідного фонду

# data[].attributes.subject
Структура природно-заповідного фонду

# data[].attributes.body
Усі природні території та об’єкти розподіляються за такими категоріями: природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам’ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки пам’ятки садово-паркового мистецтва. Заказники, пам’ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам’ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.body
Перше однотомне видання Червоної книги України було у 1980 р. Воно містило всього 85 видів тварин і 151 вид судинних рослин. Друге видання було вже двотомним: перший том «Тваринний світ» вийшов у 1994 р., другий том «Рослинний світ» — у 1996 р., і містили вони, відповідно, 382 і 541 вид, що потребував охорони. Третє видання (2009 р.) теж двотомне і містить уже 542 види тварин і 826 видів рослин і грибів.

# data[].attributes.headline
До природних 

# data[].attributes.body
До природних територій і об’єктів належать природні заповідники та біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки і заповідні урочища, заказники, пам’ятки природи. Природні заповідники та біосферні заповідники — природоохоронні, науково-дослідні установи загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних для даної ландшафтної зони природних комплексів з усією сукупністю їх компонентів або найбільш типових природних комплексів біосфери (у випадки біосферного заповідника), вивчення природних процесів і явищ, що відбуваються в них, здійснення фонового екологічного моніторингу, виявлення змін навколишнього природного середовища під дією антропогенних факторів, розробки наукових основ охорони навколишнього середовища, ефективного використання природних ресурсів та екологічної безпеки.

# data[].attributes.headline
Класифікація

# data[].attributes.subject
Класифікація

# data[].attributes.body
Національні природні парки також є природоохоронними науково дослідними установами загальнодержавного значення, але вони ще й виконують рекреаційні і культурно-освітніми функції.
Регіональні ландшафтні парки і заповідні урочища, на відміну від попередніх категорій, не є науково-дослідними установами, але вони теж створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів.
Заказники — природні території (акваторії), мета створення яких — збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.
Ведення природоохоронної діяльності вимагає централізованого управління; координації дій, зацікавленості і відповідальності органів управління, фахівців, землекористувачів, громадськості; використання наукового обґрунтування при плануванні і проведенні природоохоронних заходів; обов’язкового інформування громадськості про стан природоохоронної діяльності; необхідності обліку представників раритетної складової біоти і моніторингу; відповідності міжнародним вимогам. Інвентаризацію сучасного стану раритетної частини біоти можна розглядати як один із основних етапів її збереження та відновлення.

# data[].attributes.headline
Основні завдання національних парків та заповідників

# data[].attributes.subject
Основні завдання національних парків та заповідників

# data[].attributes.body
Усі національні парки, біосферні та природні заповідники є природоохоронними науково-дослідними установами, що входить до складу природно-заповідного фонду України і мають загальнодержавне значення. Завдання, науковий профіль, особливості природоохоронного режиму та характер функціонування цих установ визначаються у відповідному юридичному документі — Положенні. Межі національних парків і заповідників наносяться на відповідні планово-картографічні матеріали і визначаються на місцевості відповідними державними знаками та інформаційними матеріалами. Національні парки, біосферні та природні заповідники, як правило, мають доволі велику площу (декілька тисяч або навіть десятків тисяч гектарів). Іноді до їх складу входить декілька окремих відділень, що можуть бути розташовані на певній відстані одне від одного. Так, наприклад, у складі Українського степового природного заповіднику аж чотири відділення: Хомутовський степ, Кам’яні могили, Крейдова флора, Михайлівська цілина.

# data[].attributes.headline
Основними завданнями цих науково-дослідних установ є:

# data[].attributes.subject
Основними завданнями цих науково-дослідних установ є:

# data[].attributes.body
- підтримання загального екологічного балансу в регіоні, збереження та відтворення цінних природних, історико-культурних комплексів і об’єктів на його території, а також збереження генофонду рідкісних, занесених до Червоної книги України та типових рослин і тварин;
- проведення наукових досліджень і спостережень, спрямованих на розробку наукових основ охорони, збереження і відновлення біоценозів, здійснення фонового моніторингу навколишнього природного середовища в регіоні, вивчення змін екосистем під дією природних і антропогенних факторів
- забезпечення охорони його території (у тому числі протипожежної охорони) з усіма природними об’єктами і додержання відповідного режиму території;
- розвиток екотуризму, проведення екологічної освітньо-виховної роботи тощо.

# data[].attributes.headline
Для виконання таких завдань відповідно до природоохоронного законодавства на території заповідника виділяються такі зони: заповідна, буферна, регульованого заповідного режиму, антропогенних ландшафтів, а зонування національного природного парка передбачає окрім заповідної зони наявність зони рекреації і господарчої зони. Функціональне зонування визначаються спеціальним Проектом організації території. Саме у межах заповідної зони, як правило, розташовані найбільш цінні природні комплекси, які підлягають збереженню у природному стані. Інші зони використовуються для дослідження змін природного середовища під дією антропогенних факторів для прогнозування віддалених наслідків втручання людини в природу.

# data[].attributes.subject
Для виконання таких завдань відповідно до природоохоронного законодавства на території заповідника виділяються такі зони: заповідна, буферна, регульованого заповідного режиму, антропогенних ландшафтів, а зонування національного природного парка передбачає окрім заповідної зони наявність зони рекреації і господарчої зони. Функціональне зонування визначаються спеціальним Проектом організації території. Саме у межах заповідної зони, як правило, розташовані найбільш цінні природні комплекси, які підлягають збереженню у природному стані. Інші зони використовуються для дослідження змін природного середовища під дією антропогенних факторів для прогнозування віддалених наслідків втручання людини в природу.

# data[].attributes.headline
В Україні знаходяться 4 біосферних заповідники:

# data[].attributes.subject
В Україні знаходяться 4 біосферних заповідники:

# data[].attributes.body
«Асканія-Нова»;

Дунайський біосферний заповідник;

Карпатський біосферний заповідник;

Чорноморський біосферний заповідник.

# data[].attributes.headline
Топ-5 заповідників України

# data[].attributes.subject
Топ-5 заповідників України

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зелений Фонд

# data[].attributes.attachment_link.title
Топ-5 заповідників України

# data[].attributes.headline
Природні заповідники України

# data[].attributes.subject
Природні заповідники України

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Цікавий світ

# data[].attributes.attachment_link.title
Природні заповідники України

# data[].attributes.headline
Національні природні парки України. Презентація

# data[].attributes.subject
Національні природні парки України. Презентація

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Відео презентації

# data[].attributes.attachment_link.title
Національні природні парки України. Презентація

# data[].attributes.headline
ТОП - 10 національних парків України

# data[].attributes.subject
ТОП - 10 національних парків України

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП - 10 національних парків України

# data[].attributes.headline
Наукові дослідження

# data[].attributes.subject
Наукові дослідження

# data[].attributes.body
Наукові дослідження, що проводяться в національних природних парках і заповідниках, насамперед спрямовані на проведення інвентаризаційних робіт по виявленню і вивченню різноманітності флори, рослинності, фауни заповідників і парків. Особлива увага приділяється вивченню регіонально рідкісних видів і тих, що занесені у Червону книгу України, рослинних угруповань із Зеленої книги України. Моніторинг стану фіто- і зообіоти, екосистем і їхніх компонентів, зокрема, ґрунтового покриву, поверхневих і ґрунтових вод, фенологічні дослідження, ведення календаря природи передбачає багаторічні комплексні спостереження. Результати досліджень і спостережень щорічно оформлюються у вигляді окремих томів наукового звіту, що має назву «Літопис природи» і є основною формою узагальнення значного обсягу різноманітних даних. Наукові дослідження можуть проводити як учені, що працюють у заповідниках, і національних природних парках, так і зацікавлені фахівці з інших організацій і установ України або із-за кордону. Традиційною є практика запрошувати для проведення досліджень волонтерів — школярів і школярок, студентів і студенток, усіх бажаючих долучитися до цієї роботи, ближче познайомитися рослинами, грибами, тваринами і їх середовищем існування. Така взаємодія є частиною еколого-освітньої роботи.

# data[].attributes.headline
Основні завдання заказників та пам’яток природи

# data[].attributes.subject
Основні завдання заказників та пам’яток природи

# data[].attributes.body
Заказники і пам’ятки природи — складові природно-заповідного фонду України. Залежно від екологічної, наукової, історико-культурної цінності вони можуть бути загальнодержавного або місцевого значення. (Наприклад, ботанічна пам’ятка природи загальнодержавного значення «Урочище Пристени» або ботанічний заказник загальнодержавного значення «Вовчанський».) Цінність заказника, наприклад, може бути обумовлена тим, що його територія знаходиться на межі природних зон, або є місцезнаходженням популяцій багатьох цінних степових рослин і тварин, або являє собою мальовничий ландшафтний комплекс заплави, що має значне водоохоронне значення, або є місцем, де гніздяться або зупиняються під час міграцій цінні водно-болотні види птахів, або його створено з метою охорони лісових масивів тощо.

# data[].attributes.headline
Хоча заказники і пам’ятки природи не є науково-дослідними установами, для кожного з них у нормативних документах встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання, що враховується при розробці регіональних та інших планів, проєктів, схем із розвитку будівництва, землевпорядкуванні тощо. Функцію охорони їх території здійснюють землевласники або землекористувачі, нагляд за збереженістю об’єктів охорони покладено на органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

# data[].attributes.subject
Хоча заказники і пам’ятки природи не є науково-дослідними установами, для кожного з них у нормативних документах встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання, що враховується при розробці регіональних та інших планів, проєктів, схем із розвитку будівництва, землевпорядкуванні тощо. Функцію охорони їх території здійснюють землевласники або землекористувачі, нагляд за збереженістю об’єктів охорони покладено на органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

# data[].attributes.headline
Природні пам'ятки України

# data[].attributes.subject
Природні пам'ятки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Природні пам'ятки України 🗻🏜️ Українознавство, 7 клас 😉

# data[].attributes.headline
Оскільки метою створ

# data[].attributes.body
Оскільки метою створення заказників і пам’яток природи може бути охорона тільки одного компонента природного комплексу або їх сукупності (мал. 63.1). Площа заказників і пам’яток природи може варіювати у значних межах — від 100 м2 до кількох десятків (сотень) гектарів. Територія заказників і пам’яток природи наноситься на відповідні планово-картографічні матеріали, а на місцевості її межі позначаються спеціальними державними знаками. Дозволяється використання території в оздоровчих, рекреаційних і освітньо-виховних цілях, здійснення обмеженої господарської діяльності, проведення науково-дослідних робіт з додержанням встановленого режиму території. Залежно від специфіки об’єкту охорони для певних типів заказників і пам’яток природи дуже різняться основні завдання цих складових природно- заповідного фонду. Основними завданнями заказника може бути, наприклад, збереження цінних природних комплексів (лісових масивів, ділянок справжніх степів, відслонень крейди тощо); збереження генофонду рослинного та тваринного світу; забезпечення охорони та раціонального використання природних ресурсів. Завданнями іхтіологічного або загально зоологічного заказника можуть бути збереження та відновлення чисельності видів тварин (риб, земноводних, плазунів, птахів, ссавців) всіх видів, в тому числі занесених до Червоної книги України; охорона місць розмноження видів диких тварин; проведення регулярних обліків чисельності тварин, з метою виявлення можливості розселення їх в інші місця (відновлення ареалів). Пам’ятка природи (так само як і заказник) передбачає проведення екологічної освітньовиховної роботи, зокрема, використання території як навчальної бази для студентів вищих навчальних закладів, технікумів, а також для екскурсій учнів шкіл.

# data[].attributes.headline
Обмеження діяльності 

# data[].attributes.subject
Обмеження діяльності 

# data[].attributes.body
На території заказників і пам’яток природи забороняється будь-яке забруднення та засмічення території; будь-яке будівництво, не пов’язане з охороною території; організація таборів, місць відпочинку та купання, стоянок автотранспорту, розведення вогнищ поза межами місць, спеціально відведених для цього; розвідувальні, підривні роботи, розробка всіх видів корисних копалин, будь-яке порушення ґрунтового покриву та форм рельєфу. За наявності на території деревних ценозів, наприклад, забороняються не тільки рубки головного користування і прохідні рубки, але будь-яке пошкодження дерев, чагарників та інших рослин; турбування або знищення чи відлов усіх видів тварин, пошкодження їхніх жител, нір, гнізд інших сховищ та домівок. Навіть забороняється знаходження на території з усіма видами вогнепальної зброї, знаряддями лову тварин.
На території заказників і пам’яток природи також заборонено збір рідкісних та занесених до Червоної книги України видів рослин, їх квітів та плодів; випас та прогін худоби; інтродукція нових видів рослин і тварин без відповідних, узгоджених у встановленому порядку наукових обґрунтувань та погоджень Мінприроди. Разом із тим, закон дозволяє науковий відлов тварин (комах, молюсків, риб, земноводних, плазунів, птахів, ссавців) та збір рослин для наукових досліджень, поновлення наукових колекцій; відстріл бродячих свійських та, за потреби, хижих диких тварин; рибальство у літньо-осінній період на спеціально відведених для цього місцях.
Таким чином, на території заказників і пам’яток природи дозволяється така діяльність, що не суперечить меті створення та завданням. Вона повинна здійснюватися відповідно до наукових обґрунтувань, розроблених профільними науковими або науково-дослідними установами, організаціями з додержанням режиму території.

# data[].attributes.headline
Подорожуємо віртуально

# data[].attributes.subject
Подорожуємо віртуально

# data[].attributes.body
5 природних пам’яток України

# data[].attributes.headline
Куяльницький лиман

# data[].attributes.subject
Куяльницький лиман

# data[].attributes.attachment_link.title
Куяльницький лиман | #ШоТам

# data[].attributes.headline
Гіпсова печера «Оптимістична»

# data[].attributes.subject
Гіпсова печера «Оптимістична»

# data[].attributes.body
Спелеологами вже досліджено більше 216 кілометрів ходів, галерей і гротів цієї печери. Це робить її найдовшою у Європі та другою за довжиною вапняковою печерою у світі після Мамонтової печери у США.

Її стіни вкриті килимом із гіпсових кристалів, що утворилися, коли проходи були заповнені гарячою водою з розчиненими у ній мінералами. Тисячі чи навіть мільйони років гіпс осідав на стінах, доки гірські породи не зрушились, а вода покинула це місце. Спочатку гіпсові кристали були білими або прозорими. Через довге перебування на повітрі (особливо кристали ближче до виходу) отримали бруднувато-коричневий колір, втративши первинну чистоту.

У межах «Оптимістичної» виділяють десять зон, кожна з яких вирізняється своїми особливостями: структура, форма та розмір ходів і галерей, тип мінеральних відкладень (деякі нагадують морські анемони та корали), наявність підземних озер тощо.

# data[].attributes.attachment_link.title
#ШоТам | Найдовша в світі гіпсова печера

# data[].attributes.headline
Озеро Синевир

# data[].attributes.subject
Озеро Синевир

# data[].attributes.body
На території Закарпаття налічується 32 озера, утім, найчарівнішим вважається Синевир –  найбільше і найглибше високогірне озеро України. Воно розташоване на висоті 989 метрів над рівнем моря, а його глибина сягає 19,5 метрів (що більше за Азовське море, найглибше місце якого 14 м). Найповноводнішим озеро є повесні, коли у нього стікається тала вода з гір. Улітку вода може спасти на 3,5 метрів, відкривши невеликий острівець посередині водойми «Морське око».

Незважаючи на кришталеву чистоту води, купатись тут не бажано. Навіть улітку температура у ньому не перевищує 11-13°С, через що навіть недовге перебування у воді може призвести до судом та переохолодження.

Звісно, така температура не комфортна для людини. Утім, вона влаштовує форель, якої у Синевирі мешкає аж три види: озерна, райдужна та струмкова. Якщо вірити дослідникам, окрім форелі під водою можна знайти сотні скам’янілих стовбурів дерев, що досі стоять вертикально.

# data[].attributes.attachment_link.title
Сім природних чудес України. Озеро Синевир

# data[].attributes.headline
Олешківські піски

# data[].attributes.subject
Олешківські піски

# data[].attributes.body
Це справжня пустеля, що вельми не типово для кліматичних зон України. Утворилася вона в результаті зникнення рослинного покриву через надмірний випас у степу овець. Таким чином, через вітрову ерозію, Україна отримала найбільшу пустелю Європи з унікальними ландшафтами, кліматом, флорою та фауною.

Як і у справжніх пустелях, місцеві бархани переміщуються, так би мовити, подорожують. Улітку поверхня нагрівається до 70°C, тож гарячі повітряні потоки розганяють дощові хмари, знижуючи кількість опадів. Бувають смерчі і піщані бурі, адже на відкритій площі вітер набирає істотної швидкості. Взимку в Українській пустелі відносно тепло, сильні морози бувають рідко, а сніговий покрив тонкий і нетривкий.

# data[].attributes.attachment_link.title
Олешківські піски. Україна. Моя країна

# data[].attributes.headline
Водоспад Шипіт

# data[].attributes.subject
Водоспад Шипіт

# data[].attributes.body
Пам’ятка природи розташована біля підніжжя гори Гемба у глибокій ущелині річки Пилипець. Струмені води спадають мальовничими каскадами з 14-метрової висоти. Особливо багатоводний водоспад навесні, коли на схилах Гемби тануть сніги, а от у посушливі часи являє собою невеличкий струмок, що збігає по кількох скельних уступах. Взимку він частково замерзає, утворюючи цікаві фігури

До цієї місцини приїздять туристи з усього світу. Особливо багато людей на Івана Купала, адже саме у цей день біля водоспаду відбувається неформальний фестиваль, що збирає багато молоді з усього СНГ.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Молодіжний Туризм: Поїздки, Цікаві місця, Атракції

# data[].attributes.attachment_link.title
Який найкрасивіший водоспад Закарпатської області - Шипіт

# data[].attributes.headline
Потреба збереження біорізноманіття у штучних умовах

# data[].attributes.subject
Потреба збереження біорізноманіття у штучних умовах

# data[].attributes.body
Чимало видів у природних екосистемах знаходяться під загрозою зникнення, що, своєю чергою, може призвести до зниження біорізноманіття. Важливу роль у вирішенні цієї проблеми відіграють ботанічні сади і зоопарки, які є унікальним мегаресурсом генофонду рослин і тварин. Одним із завдань ботанічних садів і зоопарків є утримання й розведення рідкісних видів у штучних умовах для створення резервних популяцій. Такі резервні популяції є джерелом реінтродукції (повернення) рослин і тварин у місця, де вини колись існували, а потім з певних причин зникли.

# data[].attributes.headline
Ботанічні сади та зоопарки

# data[].attributes.subject
Ботанічні сади та зоопарки

# data[].attributes.body
На території України існує кілька десятків ботанічних садів як місцевого, так і загальнодержавного значення. Поміж останніми є Національний ботанічний сад імені М. Гришка Національної академії наук України, Ботанічний сад імені О. Фоміна Київського національного університету імені Тараса Шевченка, Ботанічний сад Харківського національного університету імені В. Каразіна та інші. За різноманітністю колекцій живих рослин, масштабами території, рівнем наукових досліджень Національний ботанічний сад імені М. Гришка займає одне з провідних місць серед найбільших ботанічних садів Європи. Унікальний колекційний фонд ботанічного саду налічує більше 13 000 таксонів, що відносяться до 220 родин та 1347 родів.
Найбільш відомими і обладнаними згідно із міжнародними вимогами щодо утримання тварин у штучних умовах є зоопарки у Києві і Харкові. У 2009 році Київському зоопарку виповнилося 100 років. За свою вікову історію (заснований 1908 році) зоопарк пройшов шлях від громадського звіринця до одного з найбільших за територією зоологічних парків Європи, розташованих в межах міста. Колекція тварин Київського зоопарку налічує 369 видів, що становить 3010 особин (без урахування домашніх видів і кормових тварин).

# data[].attributes.headline
Національний ботанічний сад ім. М.Гришка

# data[].attributes.subject
Національний ботанічний сад ім. М.Гришка

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 3:58•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Марина Острицька

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний ботанічний сад ім. М.Гришка (за програмою "Я - КИЯНИН")

# data[].attributes.headline
Прогулянка бот сад ім. О.В.Фоміна

# data[].attributes.subject
Прогулянка бот сад ім. О.В.Фоміна

# data[].attributes.attachment_link.title
Прогулянка бот сад ім. О.В.Фоміна

# data[].attributes.headline
Ботанічний сад Каразінського університету восени

# data[].attributes.subject
Ботанічний сад Каразінського університету восени

# data[].attributes.attachment_link.title
Ботанічний сад Каразінського університету восени

# data[].attributes.headline
Ботанічні сади і зоо

# data[].attributes.body
Ботанічні сади і зоопарки України дуже різняться за складом і станом своїх колекційних фондів. Поповнення колекцій новими зразками відбувається як за рахунок обміну між цими установами, так і завдяки інтродукції місцевих видів із природних популяцій. Наразі в ботанічних садах усе більше простежується тенденція до спеціалізації — створення і підтримання колекцій за зональним принципом, а в гірських регіонах за висотним, тобто в умовах екологічно найбільш відповідним природним. Особини штучно створених популяцій найкраще існують у тих екологічних умовах (зокрема, кліматичних), в яких проходила еволюція даного виду.

# data[].attributes.body
Ефективною формою збереження біорізноманіття є створення так званих генних банків, у яких зберігається як насіння рослин, так і заморожені культури тканин або статеві клітини (частіше зберігають заморожену сперму). Наразі у світі існує понад тисяча таких банків. Банки заморожених клітин зникаючих видів тварин створено в ряді наукових центрів світу. Основною метою банків насіння є передовсім збереження генетичної різноманітності культурних рослин. Існує кілька десятків таких банків, у яких сконцентровано понад 2 млн зразків. Їхню діяльність координує «Консультативна група міжнародних сільськогосподарських досліджень». У місті Харків знаходиться Національний центр генетичних ресурсів рослин України, що діє при Інституті рослинництва Української аграрної академії наук і здійснює середньо- та довгострокове збереження насіння генетичних ресурсів рослин у Національному сховищі. Основними напрямами наукової діяльності Центру є інтродукція нових зразків генофонду селекційного походження, місцевих форм та диких співродичів культурних рослин з України та інших країн світу; карантинна перевірка зразків інтродукованих з-за кордону; реєстрація цінних зразків та колекцій генофонду рослин; вивчення світового генофонду росли

# data[].attributes.headline
Цікава інформація 

# data[].attributes.subject
Цікава інформація 

# data[].attributes.body
З метою вшанування одного з найстаріших науково-дослідних установ країни — Нікітського ботанічного саду, і у зв’язку із його 200-річчям Національним банком України була випущена ювілейна монета номіналом 50 гривень. Ботанічний сад був заснований у 1812 році на мисі Мартьян неподалік від Ялти. Він є взірцем садово-паркового будівництва, своєрідним музеєм під відкритим небом, у якому зібрано близько 20 тисяч видів рослин із різних районів земної кулі, а також унікальне зібрання представників місцевої і світової флори. Банки насіння не можуть забезпечити зберігання насіння певних видів, наприклад тих, що не здатні тривалий час зберігати схожість. Так, у насіння більшості видів тропічних рослинвідсутня стадія спокою. Зберігати колекцію різноманіття сортів кави або гевеї (представників тропічних плодових культур) можна тільки у вигляді культури тканин.

# data[].attributes.headline
Що таке інвазія

# data[].attributes.subject
Що таке інвазія

# data[].attributes.body
Неаборигенні види, що з’явилися й поширилися в тій або іншій місцевості внаслідок навмисної чи ненавмисної діяльності людини, отримали назву «адвентивні види». До другої половини ХХ ст. адвентивні рослини з’являлись переважно у складі рослинних угруповань антропогенно трансформованих екотопів, із часом відіграючи все більш помітну роль. З другої половини ХХ ст. експансія таких видів (як у антропогенні, так і в напівприродні екотопи) посилилась. З кінця ХХ ст. низка адвентивних видів зайняла певні еконіші в природних ценозах. З-поміж чужорідних рослин є доволі «агресивні» інвазійні види. Під інвазією ми розуміємо вторгнення на будь-яку територію або в екосистему не характерних для них, нових (адвентивних) видів. Біологічні інвазії — швидкоплинні явища, які відбуваються протягом одного або кількох поколінь і призводять до формування нових частин ареалу. Цим вони відрізняються від експансій (розширення ареалів, що відбувається поступово). Інвазії неаборигенних видів становлять значну загрозу для біорізноманіття природних екосистем і, за оцінкою Конвенції з біологічного різноманіття, є другою за значенням загрозою для біорізноманіття на світовому рівні (після безпосереднього знищення місць існування).

# data[].attributes.headline
Найвідоміші біологічні інвазії в Україні:

# data[].attributes.subject
Найвідоміші біологічні інвазії в Україні:

# data[].attributes.body
Амброзія полинолиста

# data[].attributes.headline
Пацюк мандрівний (сірий)

# data[].attributes.subject
Пацюк мандрівний (сірий)

# data[].attributes.headline
Колорадський жук

# data[].attributes.subject
Колорадський жук

# data[].attributes.headline
Існує чимало гіпотез

# data[].attributes.body
Існує чимало гіпотез, що пояснюють ті чи інші випадки інвазій, найбільш відомими з яких є наступні. Одна з найстаріших — гіпотеза «втечі від природних ворогів». Після занесення або натуралізації на новій території вид звільняється від природних ворогів (зокрема, фіто- або зоофагів, патогенних організмів тощо), які контролюють чисельність виду в середовищі або на території, де він мешкав до цього. Такий адвентивний вид отримує переваги порівняно з видами, що є представниками регіональної біоти. Він, як правило, має набагато більшу щільність популяцій, ефективно та швидко поширюється. За гіпотезою «еволюції інвазійності та підвищеної конкурентної спроможності», інтенсивне розмноження деяких видів і розвиток їх інвазій є наслідками швидких генетичних змін, що надають їм перевагу над місцевими видами в новому середовищі. У межах природного ареалу популяції таких видів могли бути географічно ізольовані, а на новому місці відсутність бар’єрів сприяє їх швидкій інвазії.

# data[].attributes.headline
Гіпотеза «нової збро

# data[].attributes.body
Гіпотеза «нової зброї» пояснює успішність певного інвазійного процесу виникненням нових типів біохімічної взаємодії між видами у природних рослинних угрупованнях. На новій території алелопатичні речовини інвазійних рослин пригнічують ріст і розвиток аборигенних видів, у яких немає захисних механізмів для запобігання цього.
Наступна гіпотеза — «порожньої ніші» — говорить про те, що перевагою окремих адвентивних видів є їх здатність використовувати ресурси нового середовища, які не могли використовувати аборигенні види. Наразі існує база даних, у якій представлена інформація стосовно інвазійної спроможності різних видів і причини, що викликають інвазії. Використання схем оцінки ризиків інвазійних видів не лише допомагає знизити ризик вторгнення, але й дозволяє виявити інвазійні коридори.

# data[].attributes.headline
Європейська стратегія з інвазійних чужорідних видів

# data[].attributes.subject
Європейська стратегія з інвазійних чужорідних видів

# data[].attributes.body
З 2003 року діє Європейська стратегія з інвазійних чужорідних видів. Вона визначає головні дії щодо запобігання або зменшення несприятливого впливу інвазійних видів. Цим документом, зокрема, запропоновані заходи для відновлення видів і природних середовищ, що постраждали від вторгнення інвазійних чужорідних видів. Національні стратегії відображають специфіку природних умов та економіки різних країн і тому різняться за постановкою цілей і способів їх здійснення, але в них чітко виражені кілька напрямків. Характерним для всіх є те, що пріоритетними стають проблеми охорони довкілля; необхідність співпраці різних фахівців, урядовців, громади; доцільність проведення превентивних заходів, які набагато рентабельніші та екологічно виправдані порівняно із заходами, які вживаються для усунення негативних наслідків інвазій.

# data[].attributes.headline
Закон України

# data[].attributes.subject
Закон України

# data[].attributes.body
У 2010 році було прийнято Закон України «Про основні засади (стратегію) державної екологічної політики України», у якому вперше безпосередньо згадуються біологічні інвазії у контексті збереження біорізноманіття. Політика України стосовно чужорідних і особливо інвазійних видів спрямована на: зростання обізнаності про біологічні інвазії на усіх рівнях; усвідомлення ризиків і загроз; інтеграція проблеми інвазійних чужорідних видів та управління територіями, що підлягають особливій охороні; запобігання нових інвазій; заходи контролю; швидке виявлення інвазійних чужорідних видів та система оперативного реагування тощо.

# data[].attributes.headline
Фактори, які впливають на інвазії

# data[].attributes.subject
Фактори, які впливають на інвазії

# data[].attributes.body
Розвитку біологічних інвазій сприяє, по-перше, руйнація природних бар’єрів для розселення, а по-друге — формування «коридорів» для розселення. Інвазії нерідко розглядають як особливий тип біологічного забруднення. Наразі найпоширенішим чинником інвазій є інтродукція видів. У 2012 році було оприлюднено «Кодекс поведінки щодо інвазійних чужорідних видів для ботанічних садів», який містить шість дій, рекомендованих до запровадження ботанічним садам: усвідомлення й обізнаність, обмін інформацією, запобігання нових інвазій, заходи контролю, інформаційно-пропагандистська діяльність та перспективне планування. У тому випадку, якщо вид проявляє високий інвазійний потенціал, то його інтродукція неприпустима — він вилучається з колекційного фонду і заноситься до списку інвазійних. Наразі в Україні, наприклад, при Раді ботанічних садів і дендропарків працює Комісія з питань фітоінвазій. Актуальність дослідження чужорідних видів рослин визначається необхідністю збереження рослинного покрову у природному стані, особливо в межах територій, на які здійснюється значне антропогенне навантаження. Певні проблеми інвазійні види створюють і на природоохоронних територіях, змінюючи структурну організацію рослинних угруповань, а іноді навіть витискаючи представників місцевої природної флори і фауні, для охорони яких власне й були створені ці території. У таких випадках постає питання про заходи, спрямовані проти таких інвазійних видів (переважно — механічне знищення). Поява інвазійних видів розглядається як екосистемна мутація, яка призводить до перебудови структури угруповань.

# data[].attributes.headline
Цікаво знати

# data[].attributes.subject
Цікаво знати

# data[].attributes.body
У науковій і науково-популярній літературі адвентивні види також називаються «неаборигенні види», «заносні види», «чужоземні види», «види-прибульці», «види вселенці» тощо. Про актуальність проблеми запобігання інвазій і контролю за їх розвитком свідчить обговорення цього на таких авторитетних міжнародних форумах, як конференція ООН із проблем сталого розвитку (Ріо-де-Жанейро, Бразилія 1992) та конференція ООН із проблеми неаборигенних видів (Трондхейм, Норвегія, 1996), а також на численних спеціальних форумах по інвазіям.

# data[].attributes.headline
Природно-територіальні комплекси

# data[].attributes.subject
Природно-територіальні комплекси

# data[].attributes.body
Геологічна будова і рельєф, клімат, гідрологічні умови, ґрунти, рослинний і тваринний світ постійно взаємодіють та утворюють природно територіальні комплекси різного рангу. Однорідний за походженням та історією розвитку природно-територіальний комплекс із одноманітними в його межах кліматичними і гідрологічними умовами, ґрунтовим покривом і специфічним біоценозом утворює певний ландшафт. У межах України за особливостями просторової диференціації, загальним характером рельєфу, геолого-геоморфологічною основою природних комплексів виділяють два класи ландшафтів: рівнинні і гірські. Ландшафти першого класу займають понад 93 % території країни, решту території, приблизно 7 %, — гірські.

# data[].attributes.headline
Цікаво знати

# data[].attributes.subject
Цікаво знати

# data[].attributes.body
Майже вся територія України знаходиться в помірному поясі, і лише на Південному березі Криму зустрічаються елементи субтропічних ландшафтів середземноморського типу.

# data[].attributes.headline
Приклад гірських природних комплексів

# data[].attributes.subject
Приклад гірських природних комплексів

# data[].attributes.headline
Приклад рівнинних природних комплексів

# data[].attributes.subject
Приклад рівнинних природних комплексів

# data[].attributes.headline
Природно-територіальні комплекси

# data[].attributes.subject
Природно-територіальні комплекси

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Рішельєвський дистанційний

# data[].attributes.attachment_link.title
Географія. 6 кл. Урок 56. Природні комплекси

# data[].attributes.headline
Рівнинні комплекси

# data[].attributes.subject
Рівнинні комплекси

# data[].attributes.body
Рівнинні ландшафти України характеризуються широтною зональністю і представлені чотирма зональними типами — хвойно-широколистяні, широколистянолісові, лісостепові та степові (підтипи — північно-, середньо- і південностеповий).Гірські ландшафти, яким властива вертикальна поясність, залежать передусім від географічного положення гір та абсолютних висот ландшафтів. У гірських ландшафтах панують два типи: лісово-лучні з полонинами в Українських Карпатах і лісово-лучні з яйлами в Кримських горах. Окремо виділяються заплавні ландшафти рівнин і гір.

# data[].attributes.headline
Гірські комплекси

# data[].attributes.subject
Гірські комплекси

# data[].attributes.body
На території Українських Карпат, що складаються із власне середньовисотних гір, представлені гірські передгірні ландшафти Передкарпатської височини та Закарпатської низовини. Генетично ландшафтне різноманіття Українських Карпат представляють ландшафтні яруси: заплавно-нижньотерасовий, середньотерасовий, високотерасовий, горбисто-пасмовий передгірний, пологосхиловий низькогірний, крутосхиловий низькогірний, крутосхиловий середньогірний, полонинський середньогірний, давньольодовиковий високогірний. Ландшафти Кримських гір — це ландшафти степового та лісостепового передгір’я, Зовнішньої гряди, середньогірськолісові ландшафти Внутрішньої гряди, яйлинські гірсько-лучні та лісові ландшафти Головної гряди. Між грядами поширені улоговинні широколистянолісові ландшафти з чагарниковими заростями. На південному макросхилі Кримських гір переважають ландшафти з дубовими, буковими й сосновими лісами. У південнобережних субсередземноморських ландшафтах поширені фісташково-дубові, ялівцево-соснові ліси, фригано-шиблякові зарості із саваноїдною рослинністю.

# data[].attributes.headline
Гори Карпати. Дивовижний край

# data[].attributes.subject
Гори Карпати. Дивовижний край

# data[].attributes.attachment_link.title
Гори Карпати. Дивовижний край

# data[].attributes.headline
КРИМСЬКІ ГОРИ. УКРАЇНА.

# data[].attributes.subject
КРИМСЬКІ ГОРИ. УКРАЇНА.

# data[].attributes.attachment_link.title
КРИМСЬКІ ГОРИ. УКРАЇНА.

# data[].attributes.headline
Природно-заповідний фонд України (станом на 1 січня 2008 року)

# data[].attributes.subject
Природно-заповідний фонд України (станом на 1 січня 2008 року)

# data[].attributes.headline
Біорізноманіття окремих заповідників України

# data[].attributes.subject
Біорізноманіття окремих заповідників України

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
Пройти тестування

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Домашнє завдання

# data[].attributes.subject
Домашнє завдання

# data[].attributes.body
Опрацювати матеріал за допомогою інтерактивного аркуша

# data[].attributes.headline
Куяльницький лиман

# data[].attributes.subject
Куяльницький лиман

# data[].attributes.body
Лиман – затоплена пригирлова частина річкової долини, що перетворилась у мілку й витягнуту затоку. Куяльницький лиман є абсолютно відрізаний від річки, через що солоність води у ньому підвищена та створює унікальну екосистему.

Куяльницький лиман – це українське Мертве море, куди приїздять заради цілющої грязі та лікування солями. Улітку, коли вода прогрівається, у ній починають розмножуватися мікроорганізми, що забарвлювати її у дивовижний рожевий відтінок. На жаль, як і Мертве море, лиман схильний до висихання через надмірний відбір води з річок.

При середній глибині лиману у 1 метр, зниження рівня води навіть на кілька сантиметрів є суттєвим. Повне пересихання може призвести до загибелі місцевої флори та фауни, а також до рознесення соляного пилу та засолення землі поблизу.

Схожа водойма з рожевою водою знаходиться близь селища Григорівка, Херсонської області і має промовисту назву – Рожеве озеро.