# data[].attributes.body
Crec que aquest projecte ha sortit molt bé i m'ha agradat perquè hem buscat informació en ordinador.

# data[].attributes.body
A mi aquest projecte m'ha agradat aquest projecte perquè hem hagut de buscar informació a l'ordinador i això és una cosa que m'agrada. També ho hem fet amb parella i sols agues sigut molt pitjor.

# data[].attributes.body
El didyeridú o diyeridú (de l'anglès didjeridú, /ˌdɪdʒərɪːˈduː/) és un instrument de vent tradicional dels pobles aborígens australians. Pertany a la família de les trompetes. Bàsicament és un tub de fusta, el qual es fa sonar en fer vibrar els llavis a l'interior. Se suposa que té uns 2000 anys d'existència,1​ d'acord amb la datació d'algunes pintures rupestres en les quals apareix l'instrument.

Músic de carrer tocant el didjeridú a Santiago de Compostel·la.
El terme didyeridú no és de procedència aborigen; és l'adaptació a l'espanyol de la paraula didjeridú, que és el que li van donar els britànics en les seves primeres incursions a l'illa com a onomatopeia del seu so. En molts idiomes aborígens es té una paraula diferent per a designar a aquest instrument, com per exemple: yidaki, ginjungarg, eboro, djalupu o maluk. La seva principal funció és la d'acompanyar un ball i a un cantant, servint com a instrument d'acompanyament, així com marcant el temps per al ritme de les cançons.
https://www.youtube.com/watch?v=4yU-7tp-JpI
L'arbre del qual normalment es construeix un yidaki, és un tipus d'eucaliptus anomenat stringy bark en anglès i gudayka (Eucalyptus tetrodonta) en llengua yolngu del nord-est de la Terra de Arnhem, foradat naturalment pels tèrmits, que es mengen la part central del tronc. Altres arbres que també s'utilitzen per a construir-los en el nord-est de la Terra de Arnhem són el woolybut i el bloodwood. Altres tipus tipus de fusta s'utilitzen en altres regions d'Austràlia, fins i tot en les quals el didyeridú no és tradicional. Els didyeridús poden ser tallats al llarg de tot l'any. (Durant l'època humida, la fusta estarà més tova i mullada, i durant l'estació seca més dura i compacta).

Existeixen molts tipus, així com processos rítmics, segons els clans. Al Nord-est de Terra de Arnhem, els yidaki tendeixen a ser més llargs i gruixos pel que la nota serà més greu, com més a l'oest ens anem, més curts i més aguts seran els yidaki. En l'oest de Terra de Arnhem el yidaki es coneix com a mag.

Juga un paper molt important en les cerimònies dels homes, però també és usat com a instrument popular per al divertimento de nens i dones. Les cançons poden dividir-se entre formals i informals.

El didyeridú s'ha tornat mitjanament conegut com a instrument en la música popular, des que la banda anglesa Jamiroquai (de acid jazz) inclogués en els seus primers discos, participacions de didyeridú (en cançons com When You Gonna Learn? o Journey to Arnhemland), a càrrec de Wallis Buchanan.
https://www.youtube.com/watch?v=4yU-7tp-JpI

# data[].attributes.body
La trompeta és un instrument musical de vent, que pertany a la família dels instruments de vent metall o metalls, fabricat en aliatge de metall. El so es produeix gràcies a la vibració dels llavis de l'intèrpret en la part denominada filtre a partir de la columna de l'aire (flux de l'aire). Comunament, sol estar afinada en si ♭ (bemoll), és a dir, un to per sota de l'afinació escrita en el pentagrama, encara que també hi ha trompetes afinades en fa, en do, en la i en la meva, - bemoll -.1​

Al músic que toca la trompeta se'l coneix com a trompetista o trompeta.
https://www.youtube.com/watch?v=STqSPIbw3Ac

# data[].attributes.body
La tuba o baix és el major dels instruments de vent-metall i els seus antecessors són el serpentón i el oficleido. És un dels instruments més recentment afegits a l'orquestra simfònica moderna, aparegut en 1835 amb Wilhelm Friedrich Wieprecht i Johann Gottfried Moritz, substituint al oficleido del segle xviii. El so es produeix gràcies a la vibració dels llavis de l'intèrpret en la part denominada filtre a partir de la columna de l'aire (flux de l'aire). La primera vegada que es va utilitzar la tuba moderna en una orquestra simfònica va ser en L'anell del nibelungo de Richard Wagner.
https://www.youtube.com/watch?v=pYyUEqhYg1Q

# data[].attributes.body
La trompa o corno francès és un instrument de vent-metall que té un caràcter molt versàtil i abasta una tessitura molt àmplia amb pocs cilindres. A més aquest instrument pot emetre tant sons suaus i dolços com a aspres i duros. Existeixen uns certs recursos tècnics que permeten a la trompa aconseguir efectes tímbrics especials: sordina, bouché, apagador i cuivré. El seu avantpassat és la banya de caça.

La trompa està formada per un tub estret i llarg. Aquest tub cònic de metall s'enrotlla i acaba en un pavelló o campana obert (en forma de trompa) i comença en el denominat tudel (l'inici de cos de l'instrument) en el qual es col·loca el filtre. En el cas de les trompes dobles, la tessitura parteix del si ♭ 2, i arriba al voltant de l'el meu 6 o el meu sobreagut.

El so es produeix per la vibració dels llavis a l'interior del filtre, per acció de la pressió de l'aire: aquest es va refinant fins a arribar al pavelló, on s'emet cap a l'exterior.

Actualment s'utilitza la trompa en fa i en si ♭ agut. També es troba difosa la trompa doble que —mitjançant l'aplicació d'un cilindre especial— pot ser afinada en fa o en si ♭ agut segons les necessitats del qual l'està tocant.
https://www.youtube.com/watch?v=JpoaZVkRY-Q

# data[].attributes.body
La guitarra elèctrica és un tipus de guitarra en la qual, a diferència de la guitarra espanyola i la guitarra saxona, la seva caixa no fa ressonància, per la qual cosa el so es produeix indirectament per inducció elèctrica i a través d'un amplificador o també a través d'un pedal d'efectes. El so de la guitarra es veurà influït especialment per la fusta amb la qual aquest construïda, pel disseny i ubicació de les pastilles, l'escala i en menor mesura pel pont i la cejilla, l'ús dels cercles de l'escala modificarà el so de cadascuna de les seves cordes.

Atès que el senyal generat és relativament feble, aquesta s'amplifica abans d'enviar-la a un altaveu. Aquest senyal de sortida de la guitarra elèctrica pot ser fàcilment alterada mitjançant circuits electrònics per a modificar alguns aspectes del so. Sovint, el senyal es modifica amb efectes com a reverberació i la distorsió. Concebuda en 1920, la guitarra elèctrica va sorgir d'una necessitat dels músics de jazz, tractant d'amplificar el seu so. Des de llavors, s'ha convertit en un instrument musical de cordes, capaç d'una multitud de sons i estils gràcies al desenvolupament de sistemes externs com els pedals analògics i digitals. Serveix com un component important en el desenvolupament del rock and roll i d'altres gèneres de la música, com el heavy metall i el funk.
https://www.youtube.com/watch?v=8TMyGk66OeM

# data[].attributes.body
El baix elèctric, anomenat senzillament baix, és un instrument musical melòdic de la família dels cordòfons, similar en aparença i construcció a la guitarra elèctrica, però amb un cos de majors dimensions, un masteler de major longitud i escala i cordes més gruixudes, normalment quatre, afinades segons l'afinació estàndard del contrabaix, el seu antecessor.

Va sortir de la necessitat de produir els sons rítmics greus amb un instrument més compacte, barat, fàcil de produir i transportar que el contrabaix, que era l'instrument encarregat d'aquesta tasca en els anys 40 i 50. Per a això, el baix va adoptar una forma bastant similar a la de la guitarra, encara que després això va provocar que algunes persones confonguessin aquests dos instruments.

Amb l'objectiu d'evitar un ús excessiu de línies addicionals en el pentagrama, el baix elèctric ―igual que el contrabaix― sona una octava més greu que les notes representades en notació musical. Com la guitarra elèctrica, el baix elèctric necessita ser connectat a un amplificador perquè el seu so sigui més audible.

Des de la dècada de 1950, el baix elèctric ha reemplaçat progressivament al contrabaix en la música popular com l'instrument de la secció rítmica que s'ocupa de les línies de baix.4​Encara que aquestes varien notablement en funció de l'estil de música, el baixista compleix una funció similar amb independència de l'estil de què es tracti: establir el marc harmònic i marcar el temps o «pols rítmic». ​El baix elèctric s'usa com a instrument d'acompanyament o com a instrument solista en pràcticament tots els estils de música popular del món, incloent-hi el blues, el flamenc, el jazz, el funk, el pop, el punk, el reggae i el rock.
https://www.youtube.com/watch?v=Kho7WTPge-w

# data[].attributes.body
Un sintetitzador és un instrument musical de tipus electrònic que, a través de circuits, genera senyals elèctrics que després són convertides a sons audibles. Una característica que diferència al sintetitzador d'altres instruments electrònics és que els seus sons poden ser creats i modificats. Els sintetitzadors poden imitar altres instruments o generar nous timbres. Usualment són executats a través d'un teclat. Els sintetitzadors que no compten amb alguna mena de controlador són anomenats "mòduls de so" (o en el cas de ser mòduls verticals aïllats en format rack: modulars) i són controlats a través de MIDI o control de voltatge. No ha de confondre's el concepte de mòdul de so (un sintetitzador sense teclat, governat per una entrada MIDI) amb el de sintetitzador modular, que habitualment són dispositius analògics complets, encara que dividits al seu torn en mòduls.

Els sintetitzadors usen diversos mètodes per a generar i processar un senyal, podent ser de manera analògica o digital. Entre les més populars tècniques de síntesis estan: síntesi additiva, síntesi substractiva, de modulació de freqüència, de modelatge físic, modulació de fase i síntesi basada en samples. Altres formes no tan comunes de síntesis (veure Tipus de síntesis) inclouen síntesis subarmónica, una variant de la síntesi additiva a través de subarmónicos (usada pel mixture Trautonium), i síntesi granular, una síntesi basada en samples a través de síntesi de sons, generalment dona com a resultat paisatges sonors.
https://www.youtube.com/watch?v=yttwGJumrrY

# data[].attributes.body
La simbomba o runcho és un instrument musical de fricció. A Espanya, la simbomba és un instrument que acompanya amb freqüència al cant de nadales, aguinaldos i càntics populars. També s'usa en molts altres països d'Hispanoamèrica en la seva música tradicional.

Existeixen altres termes per a la simbomba. A Múrcia se la coneix com pandorga.1​ A Colòmbia com runcho o marrana, a Veneçuela se'n diu furruco2​3​ o furro (en l'Estat Zulia).4​5​ Sol utilitzar-se en la música tradicional nadalenca (parrandes), així com en la gaita zuliana i els aguinaldos.
https://www.youtube.com/watch?v=a00xsjQbGOE

# data[].attributes.body
El derbake (de l'àrab: دربكة), anomenat també darabouka o darbouka és un instrument de percussió d'origen àrab usat en tot l'Orient Pròxim i Magreb. Pertany al grup dels tambors de copa. També sol ser anomenat tobale (es pronuncia /tob beli/ o /tubale/, especialment en Palestina). Té un aspecte semblant al tabal o atabal.1​2​3​4​ A Egipte se'n diu Tablah (en àrab, لطبلة‎), una paraula genèrica per a designar instruments de percussió. Els redoblaments es denominen comunament Rash i els jocs o adorns sobre el ritme en àrab es diuen Harakat i se'ls nomena amb l'onomatopeia "tákatak".

A l'Iran hi ha una variació d'aquest tambor, conegut com zarb o tombak, amb el coll superior amb superfície llisa i amb una tècnica d'execució particular.
https://www.youtube.com/watch?v=XWIf2p3Xw-4

# data[].attributes.body
El bongó és un instrument membranófono conformat per un joc de dos tambors petits fets de fusta lleugerament troncocònics, un més petit que l'altre, units per una peça de fusta. Les seves boques superiors —les de diàmetre major— estan cobertes per cuir sòlid que es tiba amb un anell de metall de color negre a través de les claus metàl·liques del bongó. El músic que toca el bongó es diu bongosero. El bongó es percute amb les mans, per a això s'ha de col·locar entre els genolls, assegut, situant el pegat més agut (el de menor grandària) a la seva esquerra en un angle de 45° per a obtenir el seu so.
https://www.youtube.com/watch?v=aQwGihv4aG4

# data[].attributes.body
Troba en la nostra secció Clarinets, Clarinets Baix o Requintos, o accessoris com: filtres per a clarinet, canyes, estotjos o qualsevol accessori relacionat amb el clarinet, clarinet baix o requinto.

Comptem amb una gamma de clarinets d'iniciació, intermedis i clarinets professionals ja que som distribuïdors oficials de clarinets Selmer París, i les millors marques com: Filtres Vandoren, Estotjos Bam, Protec, Abraçadores BG, Rovner, Clarinets F. Arthur Uebel, i moltes més.

De la família de vent fusta, el clarinet és un instrument de llengüeta simple fabricat actualment en fusta principalment per a instruments professionals i en resina o ABS per a instruments d'iniciació.

De resposta àgil, el clarinet és un instrument amb una extensió tímbrica molt àmplia en el seu registre i el sistema més estès és el sistema Francés (Boehm) però també podem trobar clarinets amb sistema Alemany (Öhler).

Considerat com el més pròxim a la veu humana per a Mozart, va escriure grans concerts i peces per a clarinet, i ja en el romanticisme va exercir un paper fonamental en l'orquestra per a Beethoven
https://www.youtube.com/watch?v=HH3QDMni2g8

# data[].attributes.body
L'oboè és un instrument que pertany a la família d'instruments de vent-fusta. El seu nom prové de la paraula francesa “hautbois”, la qual cosa significa “fusta-alta”. L'oboè és de forma cònica i el seu so es produeix per la vibració en bufar a través d'una doble canya.

La família de l'oboè consisteix de diversos instruments. El més conegut és el corno anglès (tenor o alt) i l'oboè d’amore (mezzo soprano), majorment utilitzat en la música de Johann Sebastian Bach.

L'oboè s'utilitza majorment en el context d'una orquestra simfònica, sol, en música de cambra i banda. En el context simfònic és l'instrument que afina l'orquestra tocant la nota “la” al moment d'afinar. L'oboè és l'instrument que s'usa per a afinar pel fet que, de tots els instruments d'orquestra, és el que millor es manté afinat.
https://www.youtube.com/watch?v=BVOEwUqYxlk

# data[].attributes.body
El fagot és un instrument de vent fusta proveït de llengüeta doble. Està format per un tub lleugerament cònic doblegat sobre si mateix, de tal manera que l'instrument té una longitud de 155 cm aproximadament, i la distància total del trepant és de 250 cm.

https://www.youtube.com/watch?v=7OrenUQb5z8

# data[].attributes.body
BALALAIKA o Balaleiga: Espècie de guitarra rústica de forma triangular, de mànec molt llarg, usada pels pagesos russos.
https://www.youtube.com/watch?v=hH5znHQ9QRY

# data[].attributes.body
El calaix és un instrument musical originari del Perú que s'ha popularitzat gràcies al nou flamenc, el jazz modern i la música afro-llatina-del Carib. És un dels pocs instruments musicals on l'artista se senti sobre ell i aquest transmet el ritme al cos del cajonero.
https://www.youtube.com/watch?v=yce7_CfDObU

# data[].attributes.body
La bandúrria és un instrument de corda premuda i pertany a la família del llaüt espanyol. Històricament, el seu origen se li atribueix a Eduard Mendoza, conegut
https://www.youtube.com/watch?v=I2CXmAvRI_s

# data[].attributes.body
En aquest tema explicarem diversos instruments de diverses classificacions.