# data[].attributes.headline
Șifonierul, leul și vrăjitoarea, de C.S. Lewis

# data[].attributes.subject
Șifonierul, leul și vrăjitoarea, de C.S. Lewis

# data[].attributes.body
evenimentele au loc la o mie de ani Narnieni, de la crearea Narniei, adică în anul 1940, în Marea Britanie.

Digory (din primul volum) este acum bătrânul profesor Kirke, iar cei 4 frați Pevensie vin să locuiască cu el pentru a se refugia de raidurile din Londra.

Lucy descoperă șifonierul magic și ajunge în Narnia -> întâlnește un faun, pe nume Tumnus, care o introduce în Narnia (aici există o iarnă interminabilă, dar fără Crăciun, din cauza domnirii totalitare a Vrăjitoarei Albe); când Lucy se întoarce acasă, își dă seama că timpul nu a trecut deloc, iar frății săi refuză să creadă existența Narniei;

Edmund: va intra și el în Narnia; Vrăjitoarea Albă îl corupe, promițându-i regatul. Îl determină să îi aducă și pe ceilalți 3 frați, pentru a-i distruge. (profeție)

cei 4 frați vor intra în Narnia -> află că Tumnus este pedepsit pentru trădare; doamna și domnul Castor: aceștia îl menționează pe regele Aslan, care este pe drumul său de întoarcere spre Narnia.

Aslan se va sacrifica pentru Edmund; deep magic - deeper magic;

Lucy & Susan - plâng moartea lui Aslan și asistă la resurecție;

Peter: King of Narnia;

# data[].attributes.body
Ce semnifică șifonierul prin care frații Pevensie pătrund în Narnia?

Cum se configurează portalul?

"Șifonierul, leul și vrăjitoarea", de C.S. Lewis: momentul în care Lucy întră în șifonier

Lucy se uită înăuntru și văzu fel de fel de haine - cele mai multe din blană. Și nimic nu-i plăcea mai mult lui Lucy decât să miroasă și să mângâie blănuri. Intră imediat în șifonier și se băgă printre hainele de blană, trecându-și obrajii de ele; lăsă ușa deschisă, fiindcă știa și ea că e o prostie să te închizi într-un șifonier. Se afundă și mai tare și descoperi că dincolo de rândul acesta de haine urma al doilea. Era beznă, așa că fu nevoită să meargă cu brațele întinse în față, să nu se izbească de spatele șifonierului. Mai făcu un pas - și apoi încă doi sau trei - așteptând să atingă lemnul cu vârful degetelor. Dar nu-l atinse.
- Ăsta pare să fie un șifonier imens! se gândi Lucy, mergând și mai departe, dând la o parte hainele moi ca să-și facă loc. Observă apoi că scârțâie ceva pe jos.
- O fi tot naftalină? se întrebă, aplecându-se să pipăie cu mâna.
Dar, în locul lemnului tare pe care se aștepta să-l simtă, dădu de un fel de pudră moale, extrem de rece.
- Ce ciudat, își spuse și mai făcu vreo doi pași.
În clipa următoare, fața nu i se mai atingea de blănuri moi, ci de ceva tare și aspru, țepos chiar.
- Oh, parcă ar fi ramurile unui copac! exclamă Lucy.
După care observă o lumină undeva în față; nu la câțiva centimetri depărtare, unde te-ai fi așteptat să fie spatele șifonierului, ci mult mai departe. În clipa următoare se trezi în mijlocul unei păduri, în miez de noapte; pe jos se așternuse zăpada și ningea.

# data[].attributes.headline
"Portalul și lumile secundare" - Marius Conkan 

# data[].attributes.subject
"Portalul și lumile secundare" - Marius Conkan 

# data[].attributes.body
Praful de naftalină din șifonier: ar putea reprezenta o referință subtilă la substanțele care facilitau în practicile religioase accesul la o lume sensibilă și supranaturală.

o interpretare asupra șifonierului: are funcții creștine, fiind creat dintr-un arbore paradisiac;

șifonierul: o rescriere modernă a peșterii, care mediază într-o lume caracterizată de nesiguranță ontologică și o lume cu valoare sacră - portalul: funcție senzorială, de alterare a conștiinței și a identității;

cititorul nu primește explicații raționale, de ordin științific, pentru a i se justifica trecerea miraculoasă prin șifonier; Nu avem parte aici de o descriere de tip s.f.;

C.S. Lewis: transformă șifonierul dintr-un obiect cu utilitate actuală în lumea mundană (naftalina) într-un portal magic.

percepția miraculosului -> suprapunerea celor 2 naturi diferite ale șifonierului: natura rațională (proprietăți casnice) vs natura magică (locul de trecere către Narnia);

Lucy: trece prin șifonier ca printr-un loc familiar; gândește magic spontan și crede cu tărie în Narnia și în Aslan;

simetria imaginilor marchează structurile divergente ale celor 2 lumi, legate de portal: naftalina din șifonier este înlocuită de zăpada din Narnia; hainele de blană sunt înlocuite de animalele magice; în camera șifonierului, încă este zi, dar în Narnia este noapte;

obiectul preia natural funcțiile imaginare, iar personajul și cititorul este convins în mod credibil că portalul deschide o lume alternativă; -> vezi Tolkien și ce înseamnă fantasy;

în termenii lui Toma Pavel, portalul reprezintă, de fapt, procesul de mitificare; transferă lumea reală în lumea secundară (șifonierul ca spațiu imaginar este proiecția unui portal interior, care mitifică personajele);

frății Pevensie: devin regi peste Narnia; portalul mistificator = cale de acces spre o inițiere completă și complexă;

de ce? pentru că ficțiunea de tip portal-quest presupune pătrundere, tranziție, negociere, experiență;

cum vi se pare că funcționează triada lui Tolkien? (recovery-escape-consolation)

# data[].attributes.body
David C. Downing, Into the Wardrobe. C. S. Lewis and the Narnia Chronicles

1. Despre  C. S. Lewis

Lewis a încorporat în creația sa atât elemente creștine, referințe la Evul Mediu și renaștere, cât și o serie de elemente artistice ce vor compune universul ficțional Narnia. Nu a lăsat, de asemenea, în urmă, nici experiențe ale copilăriei sale, precum moartea timpurie a mamei lui și evenimentele traumatice suferite în adolescență în instituțiile de învățământ teribil de stricte pe care le-a urmat.

Autorul nostru, spre deosebire de Tolkien, nu și-a compus poveștile plecând de la creații personale făcute special pentru fiii și fiicele sale – scriind Cronicile din Narnia, Lewis era necăsătorit și nu avea copii. De asemenea, el a mărturisit și că în general se simțea inconfortabil în preajma copiilor – caracteristică descrisă de el însuși ca fiind un defect. Cu toate acestea, a reușit să fascineze imaginația audienței sale, dând dovadă de o nemărginită creativitate. Cum de a reușit acest lucru? Unul dintre biografii săi, A. N. Wilson, consideră că această serie de povești a fost, de fapt, scrisă pentru „copilul din interiorul său” – oricât de suprautilizată ar putea suna această exprimare, Lewis probabil ar fi fost de acord – într-o scrisoare către o tânără cititoare, menționează că „vârsta nu contează atât de mult pe cât unii oameni tind să creadă” și că, la 50 de ani, părți din sine și-au păstrat tinerețea de la 12 ani, la 12 ani identificându-și, de asemenea, părți ce amintesc de înțelepciunea omului de 50 de ani.

De asemenea, consideră dorința de a deveni copil un semn de maturitate:

„Când am devenit adult, am lăsat în urma mea lucrurile infantile, inclusiv frica de imaturitate și dorința de maturizare.”

Cum puteți comenta acest citat? Considerați frica de imaturitate un lucru infantil?

Cronicile – publicate între 1950 și 1956: aproximativ o carte pe an, deși Lewis a fost chiar mai productiv de atât: cronicile au fost terminate, de fapt, între 1948 și 1954, însă volumele au fost publicate la distanță pentru a crește vânzările. Deși procesul de scriere a fost scurt, cel mental s-a desfășurat pe perioada vieții întregi a lui Lewis.

De-a lungul anilor: Lewis asociază copilăria cu o casă primitoare, cu bunătatea simplă a doicii, cu libertatea de a explora imperii imaginative cu fratele său – de aceea, ideea de copilărie va avea în opera sa aceleași rezonanțe: simplitatea, uitare de sine, imaginație, uimire. Lewis este de acord, discutând literatura clasică, cu un erudit care afirmă că lectura lui Homer de către un copil cu intenția de a se bucura de poveste „se apropie cu aproape 2000 de ani de vechii greci”.

În copilărie, Lewis a descoperit credința pentru prima dată în viața lui. Aceasta nu-i aducea, însă, confort sau siguranță, ci condamnare de sine – simțea că rugăciunile sale nu sunt niciodată suficient de bune, că mintea și inima sa nu simt cu adevărat ceea ce buzele sale rostesc. Religia pe care o descoperise era una a vinovăției, nu a iertării. Din ce în ce mai mult, a ajuns să asocieze creștinismul cu o condamnare a altora ori a sinelui. Intrând în adolescență, decide să lase crezul său creștin în urmă.

Absența părinților observată pe parcursul Cronicilor: motivată de ruptura ce se produce în propria sa familie după moartea mamei sale și înstrăinarea tatălui de cei doi fii.

Începând să studieze în adolescență cu tutorele său, un ateu declarat, Lewis se îndepărtează și mai mult de credință, apelând la științele naturale și sociale: cu ajutorul acestora, ajunge la concluzia că istoria și viața umană sunt irelevante prin raportare la vastul ocean etern care este Universul, respectiv că toate credințele lumii, inclusiv creștinismul, pot fi explicate nu drept adevăruri, ci drept expresii ale unor nevoi psihologice sau practici culturale.

În timpul adolescenței sale, Lewis experimentează opinii contradictorii: partea sa rațională și imaginația proprie se aflau în continuu în conflict. Va scrie mai târziu:

„Aproape tot ceea ce am iubit am crezut că e imaginar; aproape tot ceea ce credeam că e real am apreciat că e groaznic și lipsit de însemnătate.”

O carte ce va avea o influență puternică asupra sa: Phantastes (1858) – operă cu influențe spirituale. Multe elemente din această lectură îl vor influența în construcția Narniei.

C.S. Lewis își va face apoi studiile la Oxford, specializându-se în limbi clasice, filosofie antică și literatură engleză. Va accepta apoi o poziție de lector și tutore în filosofie, după care va preda limbă și literatură engleză la Magdalen College, Oxford.

În timpul maturității sale, scepticismul și imaginația sa vor ajunge la un consens. Va lăsa în urmă ateismul său din adolescență și se va îndrepta către diferite forme de idealism. În această perioadă, va simți că idealismul sofisticat al filosofilor îl aduc înapoi către credința sa simplă din copilărie. Se va simți tot mai atras de scriitorii creștini Samuel Johnson, George MacDonald și G. K. Chesterton. Acum se va împrieteni cu J. R. R. Tolkien.

După o conversație cu acesta din urmă, Lewis va ajunge la un consens final între imaginație și intelect: le va percepe drept complementare, nu în antiteză: va numi imaginația „organul sensului” și intelectul „organul adevărului”: prima generează imagini, metafore, mituri prin care înțelegem lumea, în timp ce al doilea măsoară, analizează și discerne ce produse ale imaginației corespund mai degrabă cu realitatea. Astfel ajunge Lewis la consensul pe care-l căuta încă din copilărie. Cu ajutorul acestei întrepătrunderi, fundația pentru scrierile sale remarcabile va fi așezată. Ca profesor, activitatea sa va atrage studenți de toate vârstele, prin remarcabilul său talent oratoric.

La vârsta de cincizeci de ani, cu toate că-și simțea puterile scriitoricești pe moarte, se dovedește a fi pe cale să-și scrie opera cu ajutorul căreia va rămâne în istorie.

Prima carte publicată din seria Cronicilor, „Șifonierul, leul și vrăjitoarea”, se va dovedi o apariție senzațională, urmată de celelalte volume din serie, la fel de iubite.

Interesant este și faptul că la început Lewis avea o singură poveste în minte, aceea prezentată în „Șifonierul, leul și vrăjitoarea”, însă seria a început să crească în momentul în care Lewis a fost întrebat cum de un felinar, semn al civilizației umane, era prezent în Narnia. Autorul va răspunde la această întrebare prin „Nepotul magicianului”, lucrare cu puternice tușe autobiografice, care prezintă, de altfel, și nașterea Narniei. Profesorul Kirke din volumul despre care vorbim astăzi este Digory, protagonistul primului volum luat în ordine cronologică în ceea ce privește universul Narniei.

# data[].attributes.body
Lewis are o părere interesantă despre sursa de inspirație a artei: nu consideră că trebuie trasat un drum invers către ceea ce se va numi sursa exactă a ei, găsită în viața cotidiană a artistului, ci că totul trebuie raportat la Sursa tuturor elementelor: consideră că oamenii doar rearanjează elementele pe care Divinitatea ni le-a împărtășit, că nu se poate crea nimic de la zero.

Preluând ideea lui Jung, Lewis credea că „un basm eliberează arhetipurile prezente în inconștientul colectiv” – imagini și semnificații însămânțate adânc împărtășite de toți cititorii, evocată de legende, mituri, povești, vise. O poveste bine construită se bazează, în viziunea lui Lewis, pe acestea.

Lectura – călătoria într-o altă dimensiune, pornind de la lumea cunoscută, către aceea a spiritului.

# data[].attributes.body
Lewis va fi profund influențat în privința vizunii sale cu privire la literatura fantastică de către textul lui Tolkien, „On Fairy-Stories”. Dar vor exista câteva diferențe importante între cei doi scriitori.

Tolkien | Lewis

TOLKIEN

pentru Tolkien, un basm autentic nu e în mod simplu o extensie a lumii noastre primare, ci o creație a unei lumi plauzibile în care domină legile ei proprii.

Literatura fantasy: „simpla creație și observare a lumilor altere”.-    Rolul artistului de creator al realităților alternative: cel mai bine observabil în basme.

Literatura fantasy trebuie considerată, conform lui Tolkien, literatură în adevăratul sens al cuvântului, nu doar o modalitate de trecere a timpului pentru copii.

Doctrina subcreației: a crea nu numai personaje și incidente, ci și lumi în care se poate locui.

Actul autorului de subcreație – un scop în sine.

Lume secundară complet independentă de lumea noastră.

LEWIS

E de acord cu teoria subcreației și recomandă studiul lui Tolkien celor care l-au întrebat care sunt opiniile sale referitoare la literatura fantasy.

Dar scrie un eseu propriu, „Sometimes Fairy Stories May Say Best What’s To Be Said”, în care prezintă 2 laturi ale scriitorului:

1) Autorul: scrie dintr-un impuls creativ, e în căutarea unei forme coerente de exprimare. Poate scrie doar pentru a se face plăcut – sieși sau celor din jur.
2) Persoana: intră inevitabil în procesul scrierii cu propriile valori și scopuri, vrea să scrie dintr-un anumit motiv, să dea naștere unor semnificații. Scrie pentru a se face plăcută, dar și pentru a instrui, a-și comunica viziunea despre lume.

Autorul nu ar trebui începe procesul de creație fără motivația de a implica persoana, de a-și comunica viziunea despre lume, nu numai în eseurile critice, ci și în opera literară.

Lume secundară în care putem percepe elemente ale realității noastre – astfel poate include tonuri creștine în creația sa literară fără a se considera că a subminat integritatea propriei arte.

În ciuda diferențelor de raportare la lumea ficțională, atât Tolkien, cât și Lewis consideră că literatura fantasy e un gen literar legitim. Lewis declară:

„(…) o poveste pentru copii ce poate fi apreciată numai de către copii nu e o poveste pentru copii bună.”

# data[].attributes.body
Lewis nu e de acord cu afirmația conform căreia literatura fantastică este escapistă, întrucât poate fi folosită pentru a asimila realitatea la fel de mult pe cât poate fi folosită pentru a fugi de ea.

Autorul Cronicilor este de părere că, în ciuda deselor afirmații conform cărora moralitatea este relativă, există anumite valori morale și etice universale, ce rămân demne de urmat indiferent de timpul, spațiul sau cultura în care omul se regăsește.

# data[].attributes.body
E necesară o configurare de tip "ușă"/"poartă" pentru constituirea unui portal?