# data[].attributes.body
Associades a l’ús de l’habitatge, hi ha despeses periòdiques que cal preveure:

Impost de béns immobles (IBI): És un impost municipal anual que grava la titularitat de l’immoble. Aquest impost està referenciat en el valor cadastral.

Assegurança: pot incloure, per exemple, riscs d’incendi, inundació, explosió, trencament, danys a tercers i de responsabilitat civil obligatòria.

Taxes per serveis municipals de recollida d’escombraries, manteniment de clavegueram, transport i altres.

Despeses de la comunitat de propietaris.

# data[].attributes.body
Llicència d’obra: tràmit pel qual l’Administració local autoritza al promotor l’inici de les obres i certifica que el projecte de construcció compleix les ordenances municipals.

Llicència de primera ocupació: finalitzada la construcció, l’Administració local inspecciona l’edifici .

Cèdula d’habitabilitat: és un document administratiu que acredita que un habitatge compleix les condicions mínimes d’habitabilitat.

Certificat d’eficiència energètica: és un document que dóna conformitat a la qualificació energètica d’un habitatge, emès per un tècnic certificador.

# data[].attributes.body
En la compra d’un habitatge, amb o sense hipoteca, hi ha un seguit de despeses afegides i impostos que graven l’operació de compra i que hem de valorar.

Les parts que intervenen en una compra són: la part venedora, la part compradora, l’entitat financera, la notaria, el Registre de la Propietat i la gestoria.

En una compra no hi ha contracte entre particulars. És la notaria qui redacta una escriptura de propietat, associada a la compravenda de l’habitatge, i és el notari qui dóna fe pública que aquest acte es fa d’acord amb la legislació vigent.

# data[].attributes.body
El contracte de lloguer és un document pel qual la part propietària d’un habitatge cedeix l’ús a una altra persona per un temps determinat, a canvi d’una compensació econòmica i amb unes condicions pactades per totes dues parts.

# data[].attributes.body
Les formes més habituals d’accedir a un habitatge són el lloguer i la compra, ja sigui d’habitatge nou o de segona mà.

Les persones o entitats que impulsen la construcció d’un habitatge s’anomenen promotors.

Promoció pública. Aquells habitatges en què l’Administració pública n’és la promotora (Administració local, Diputació, Generalitat, Estat...).

Promoció privada. El promotor és un particular, una empresa o una entitat.

Hi ha habitatges de renda lliure i de protecció oficial (HPO). Els preus d’HPO tenen uns límits regulats per l’Administració per garantir l’accés a l’habitatge.