# data[].attributes.headline
Оборона Севастополя (1854—1855)

# data[].attributes.subject
Оборона Севастополя (1854—1855)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Оборона Севастополя 1854-1855 років - атака союзними британськими і французькими силами і оборона військами Російської імперії севастопольської фортеці під час Кримської війни. Цю оборону називають також "Першою обороною Севастополя", на відміну від оборони міста 1941-1942 років.

Кримська війна завершилася облогою Севастополя, яку військо під керівництвом російського адмірала князя Меншикова намагалося безуспішно зняти. Очолювали оборону міста адмірали Володимир Корнілов та Павло Нахімов, військовий інженер Едуард Тотлебен керував відновленням зруйнованих ворожим вогнем укріплень. Серед захисників міста було багато моряків.

Союзники, переживши зиму, до якої вони були погано підготовлені, кинулися в морську атаку і увійшли в Азовське море, на схід від Криму. У червні французи безуспішно атакували редути, також штурм Великого Редана британськими силами (під командуванням генерала Сімпсона) обернувся поразкою. Після останньої і марної російської спроби звільнення Севастополя, яка відбулася після повторного британського штурму Редана, французи маршала Пеліссьє захопили Малахів курган. Поразка російських військ стала тепер вже невідворотною і 30 серпня 1855 року союзники вступили в покинуте росіянами місто.

У червні-липні 1854 року переважні в кількості сили флоту союзників ( Велика Британія, Французька імперія, Османська імперія та Сардинське королівство) - 34 лінійних корабля і 55 фрегатів (у тому числі більшість парових) блокували російський флот (14 лінійних вітрильних кораблів, 6 фрегатів і 6 пароплав-фрегатів) у бухті Севастополя.

В кінці серпня 1854 року десантний флот із наземними військами союзників рушив до кримських берегів. Чисельність десантних військ становила 62 тисячі чоловік із 134 польовими і 73 облоговими гарматами.

1 вересня 1854 року проведено висадку десанту біля Євпаторії. Після висадки війська союзників рушили в бік Севастополя.

13 вересня 1854 року вважається початком 349-денної облоги міста Севастополь. Битва на Альмі відбулася 8 (20) вересня; союзники атакували російську позицію і після запеклого бою змусили російські війська відступити. Росіяни втратили при цьому понад 5700 чоловік, союзники - понад 3300 чоловік. Оскільки переслідування не було, російські війська встигли безперешкодно відійти на південну сторону Севастополя.

При вході в Севастопольську бухту вони затопили кілька старих кораблів, що не давало флоту союзників можливості зайти в бухту. Екіпажі більшості інших суден перевели на берег для посилення місцевого гарнізону; корабельні гармати стали звозити на берег для посилення оборони укріплень. Севастополь підготувався до тривалого і запеклого захисту.

Начальник французької Східної армії Сент-Арно мав перебільшені відомості про сили російських укріплень на північній стороні Севастополя. Він вирішив обійти місто і атакувати його південну сторону, яка, за його відомостями, була слабо укріплена. Разом із переходом туди союзники набували забезпечену від обходу позицію на Херсонеському півострові, відмінні стоянки для суден у численних бухтах і зручне сполучення з флотом, який представляв тепер їхню природну базу.

Тим часом Меншиков, побоюючись бути замкненим у місті і відрізаним від решти Росії, покинув Севастополь та здійснив марш на Бахчисарай. Війська під час цього руху не раз перебували на найближчій відстані від ворожих, які рухалися в протилежному напрямі, але, завдяки закритій місцевості та нічному часу, відбувалися лише випадкові зіткнення дрібних частин.

Оборону Севастополя доручено адміралам Нахімову та Корнілову, в розпорядженні яких залишалося 18 тисяч людей - переважно флотських екіпажів. Внаслідок хвороби маршала Сент-Арно розпорядження керівництва союзників на цей час були нерішучими. 24 вересня ( 6 жовтня) французи зайняли Федюхині висоти, а британці - Балаклаву, в бухту якої в той же час вступив їхній флот. Слідом за тим французи розташувалися на західній частині Херсонеського півострова і влаштували свою базу в Комишевій бухті.

З 14 (26) вересня керівництво над французькими військами перейшло до генерала Канробера, оскільки Сент-Арно, вже напівживий, відправився назад в Константинополь і на шляху туди помер. Між тим адмірал Нахімов, який командував на південній стороні Севастополя, при звістці про появу ворога на Федюхіних висотах очікував негайної атаки, але союзники, побоюючись великих втрат, на штурм не наважилися, а приступили до облогових робіт. Це дало час на переведення більшості військ із північної сторони на південну і діяльно зайнятися посиленням своєї оборонної лінії.

Всі фортифікаційні роботи велися під керівництвом інженер-підполковника Е. Тотлебена. 18 (30) вересня до Севастополя наблизився князь Меншиков зі своїми військами і наступного ж дня надіслав підкріплення, аби підбадьорити гарнізон. Однак, через відправлення цих підкріплень, власні сили князя настільки ослабли, що він уже не міг діяти у відкритому полі і мав вичікувати прибуття свіжих військ, відправлених до нього князем Горчаковим, який взагалі надавав у цей період найбільш активну допомогу Кримській армії.

Між тим в ніч на 28 вересня ( 10 жовтня) французи, які розташувалися під керівництвом генерала Форе на захід від Сарандінакіної балки, заклали 1-у паралель за 400 сажнів від 5-го бастіону; британці, які стали на схід від цієї балки, до урвищ Сапун-гори, наступної ночі відрили траншеї за 700 сажнів від 3-го бастіону; для забезпечення ж облогової армії, обсерваційний корпус Боске (дві французькі дивізії) став на Сапун-горі, маючи праворуч від себе 8 османських батальйонів.

У цей час матеріальне становище союзників було дуже поганим: холера призводила до сильних спустошень у їхніх рядах; відчувався брак продовольства. Щоб забезпечити себе ним, вони послали кілька пароплавів до Ялти, пограбували місто і його околиці, але здобули порівняно небагато. Під час облогових робіт союзники несли численні втрати від вогню гарнізону та від частих вилазок.

5 (17) жовтня відбулося перше бомбардування Севастополя, як з суші, так і з моря. Під час цього бомбардування тільки британським батареям вдалося досягти деякого результату проти 3-го бастіону; взагалі ж вогонь союзників не увінчався великим успіхом, незважаючи на велику кількість випущених снарядів.

Відчутною втратою для захисників стала смерть віце-адмірала Володимира Корнілова, якого смертельно поранено на Малаховому кургані. Загальні втрати з боку захисників міста становили 1250 осіб; у союзників вибуло з ладу 900-1000 осіб.

У наступні дні вогонь з обох сторін тривав із перемінним успіхом, проте французи встигли значно просунути вперед свої облогові позиції. Сили князя Олександра Меншикова тим часом поступово збільшувалися, і йому надали права головнокомандувача.

Побоюючись за брак пороху, якого витрачали у величезній кількісті, і бачучи швидке наближення французьких позицій до 4-го бастіону (це наводило на думку про швидкий штурм), Меншиков зважився відвернути увагу противника диверсією проти його лівого крила. З цією метою генерал Павло Ліпранді 13 (25) жовтня з 16-тисячним загоном атакував союзні війська, що стояли біля Балаклави. Ця атака бажаних результатів не принесла. Хоча облогові роботи дещо уповільнилися, але бомбардування тривали з колишньою силою; головний же прорахунок полягав у тому, що Балаклавська битва звернула увагу союзників на їх слабку сторону і відкрила їм наміри князя Меншикова.

Вже з 14 (26) жовтня союзники почали посилено зміцнювати Балаклаву і Сапун-гору, а одна французька дивізія перебувала там в постійній бойовій готовності. Облогові роботи просунулися в цей час настільки, що союзні генерали вже припускали можливість штурму 4-го бастіону. Князь Меншиков, якому ці плани частково стали відомими через дезертирів, попередив про це керівництво севастопольського гарнізону, наказавши вжити заходів на випадок штурму. Разом з тим через те, що сили його в цей час досягли вже 100 тисяч людей, він зважився скористатися такою перевагою, щоб перейти в наступ. До цього також спонукало і вкрай важке становище захисників Севастополя, що знемагали в безперервних боях, а також звістка про швидке прибуття до союзників нових підкріплень.

5 листопада відбувся Інкерманський бій, в якому російські війська мали спочатку успіх, але, незважаючи на дворазову чисельну перевагу, далекобійні нарізні гармати союзників звели цю перевагу нанівець. І ця невдача остаточно посіяла у військах недовіру до командування.

Хоча до початку 1855 року російські сили під Севастополем перевершували сили союзників і попри те, що імператор Микола настійно вимагав від Меншикова рішучих дій, останній зволікав і упускав можливості.

5 (17) лютого Хрульов зробив спробу заволодіти містом, але успіху не мав і, втративши близько 800 чоловік, відступив. Після отримання звістки про цю нову невдачу, імператор Микола вирішив змінити князя Меншикова, на місце якого призначив генерала артилерії князя Горчакова.

Тим часом союзники отримали нові підкріплення, внаслідок чого сили їхні під Севастополем зросли до 120 тисяч; серед них прибув майстерний французький інженер, генерал Ніель, що дав новий напрямок облогових робіт, які тепер були направлені головним чином проти головного укріплення севастопольської оборонної лінії - Малахового кургану. Під час цієї оборони війська дізналися про смерть імператора Миколи.

28 березня ( 9 квітня) здійснено друге посилене бомбардування, після якого передбачалося провести штурм. Пекельний вогонь, що тривав протягом десяти днів, не приніс, проте, очікуваних результатів; зруйновані укріплення за ніч відновлювалися їх захисниками. Штурм відклали, але росіяни, змушені в очікуванні його тримати резерви під вогнем, зазнали за ці дні більше ніж 6 тис. втрат.

Облогова війна тривала і далі з колишнім завзяттям, але перевага почала схилятися на сторону британсько-французьких військ. Незабаром до них почали прибувати нові підкріплення (у тому числі 15 тисяч сардинців, що вступили 14 (26) січня 1855 року в війну на боці коаліції), і їхні сили в Криму зросли до 170 тисяч. Зважаючи на таку їхню перевагу, Наполеон III вимагав рішучих дій і надіслав складений ним план. Канробер, однак, не знайшов можливості виконати його, і тому головне командування над військами передано було генералу Пелісьє. Він, перш за все, відправив експедицію в східну частину Криму з метою позбавити росіян постачання продовольства з берегів Азовського моря і перервати комунікації Севастополя через Чонгарську переправу та Перекоп.

Князь Горчаков втрачав надію утримати Севастополь і думав про те, як вивести звідти гарнізон без великих втрат. Облога ворога посунулася вже на 200 сажнів до Малахового кургану і на 115 сажнів до 3-го бастіону; жорстокий артилерійський вогонь тривав безперервно. 6 (18) червня рано вранці французи та британці кинулися на штурм названих укріплень, але були відбиті з величезною для себе втратою.

Наступ союзників, хоча тимчасово уповільнений невдалим штурмом, тривав, і положення російського гарнізону ставало нестерпним; найкращі його командири один за одним вибували зі строю, ще 7 (19) березня відірвало ядром голову доблесному захиснику Малахового кургану, контр-адміралу Істоміну, 8 (20) червня поранено Е. Тотлебена (хоча він хворий ще 2 місяці продовжував керувати фортифікаційними роботами, але це не давало колишніх результатів); нарешті, 28 червня ( 10 липня) смертельно вражений кулею Нахімов. Захисники Севастополя жадали рішучого бою, здатного змінити їхнє становище, до того ж схилявся і сам князь Горчаков.

В останніх числах липня прибули до Криму нові підкріплення (3 піхотні дивізії), а 27 липня (8 серпня) отримано наказ імператора Олександра II головнокомандувачу зібрати військову раду для вирішення питання про "необхідність зробити що-небудь рішуче, щоб покласти кінець цій жахливій бійні". Більшість членів ради висловилися за наступ з боку річки Чорної. Князь Горчаков, хоча й не вірив в успіх нападу на сильно укріплені позиції противника, проте піддався наполяганням деяких генералів. 4 (16) серпня сталася битва на Чорній річці, але атаку росіян було відбито, і вони були змушені відступити, зазнавши великих втрат. Цей непотрібний бій не змінив взаємного положення супротивників. Незважаючи на руїни укріплень і значну чисельну перевагу, війська союзників не наважилися на відкриту атаку.

15 (27) серпня в Севастополі освятили міст на плотах (довжиною 450 сажнів) через велику бухту, спроектований та побудований генерал-лейтенантом А. Є. Бухмейєром.

24 серпня ( 4 вересня) почалася 6-те посилене бомбардування, що змусило замовкнути артилерію Малахового кургану та 2-го бастіону. Севастополь являв собою купу руїн; відновлення укріплень стало неможливим.

За 11 місяців облоги союзники втратили не менше 70 тисяч чоловік, не рахуючи померлих від хвороб; росіяни - близько 83,5 тисяч.

Армія росіян (115 тисяч) розташувалася уздовж північного берега великої бухти; союзні ж війська (понад 150 тисяч однієї піхоти) зайняли позиції від Байдарської долини до Чоргуну, по річці Чорній і по південному берегу великої бухти. У військових діях настало затишшя, що переривалось диверсіями союзників в різних приморських пунктах.

Османська імперія заснувала Севастопольську медаль, яку видавали в обмеженій кількості османським, французьким, сардинським та британським полководцям, що відповідали за падіння Севастополя. Військовослужбовців нагороджували Кримською медаллю.

Пам'ятник затопленим кораблям

Герої оборони: А. Єлісєєв, А. Рибаков, П. Кішка, І. Димченко, Ф. Заїка

1. Грант Р. Дж. Nationalisme et modernisation - La guerre de Crimée et la Russie en Asie - Guerre de Crimée - Sébastopol // Batailles - les plus grands combats de l'antiquité à nos jours = Battles - a visual journey trought 5,000 years of combat. - 1-е изд. - 360 с. (фр.)

2. Паралель - довга лінія окопів на протязі всього фронту, розташована паралельно іншим таким же лініям окопів, послідовно облаштованим під час облоги фортеці.

# data[].attributes.attachment_link.title
Оборона Севастополя (1854-1855)

# data[].attributes.attachment_link.description
Оборона Севастополя 1854-1855 років - атака союзними британськими і французькими силами і оборона військами Російської імперії севастопольської фортеці під час Кримської війни. Цю оборону називають також "Першою обороною Севастополя", на відміну від оборони міста 1941-1942 років. Кримська війна завершилася облогою Севастополя, яку військо під керівництвом російського адмірала князя Меншикова намагалося безуспішно зняти.

# data[].attributes.body
Російська імперія VS коаліції із Французької імперії, Османської імперії, Вулико Британії та Сардинського королівства.

# data[].attributes.headline
Сінопська битва

# data[].attributes.subject
Сінопська битва

# data[].attributes.body
Остання битва в історії Вітрильного флоту

# data[].attributes.headline
Українські козаки

# data[].attributes.subject
Українські козаки

# data[].attributes.body
На стороні союзних сил діяли військові підрозділи сформовані з залишків задунайськіх козаків. У жовтні 1853 року Михайло Чайковський домігся створення регулярних козацьких підрозділів в османському війську. 23 січня 1854 року козаки склали присягу. З Константинополя привезли козакам знамена Запорозької Січі, а Садик-Паша отримав від султана титул «міріан-паша».

# data[].attributes.headline
Вікі-наше все.

# data[].attributes.subject
Вікі-наше все.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Кри́мська війна́ ( 1853- 1856), або Східна війна - війна між Російською Імперією і союзницькими військами Османської імперії, Великої Британії, Французької імперії та Сардинського Королівства за панування на Близькому Сході і Балканах.

Переважно військові дії Східної війни відбувалися у Криму, але охопили також райони Подунав'я, Одесу, Балтійське та Біле моря, російсько-османський кордон на Кавказі.

З боку Російської імперії головною причиною війни стала суперечність між розвитком промислово- капіталістичних відносин у державі та російським кріпосницьким господарством, що стримувало розвиток промисловості внаслідок слабкості внутрішнього ринку.

З двох можливих шляхів вирішення проблеми - скасування кріпацтва, або ж придбання зовнішніх ринків - керівництво імперії обрало другий шлях. Розв'язавши війни 1826-1828 років російський торговий капітал заволодів османськими та перським ринками та почав просуватися до Середньої Азії, Емірату Афганістан у напрямку Індії. Це викликало спротив Великої Британії та Франції.

Безпосереднім приводом для війни стало захоплення російськими військами Молдовського князівства та Волощини (Валахії) 1853 року, з метою заволодіти торгівлею збіжжям дунайських країн.

У лютому 1853 р. російський імператор Микола І відрядив до Стамбула морського міністра князя Олександра Меншикова. Той зажадав від султана Абд аль-Маджида згоди на протекторат Російської імперії над 12 млн православних жителів його імперії (посилаючись на Кючук-Кайнарджійський мирний договір, хоча той передбачав право Петербурга на захист і заступництво) та право доступу православних до Святої Землі. Султан задовольнив лише 1 вимогу, видавши фірман, яким офіційно гарантував непорушність прав православних на святій землі, скориставшись підтримкою Великої Британії, посол якої гарантував допомогу Сполученого королівства в разі російської агресії, та Французької імперії, флот якої увійшов у протоку Дарданелли з метою захисту. 21 травня обурений Меншиков залишив Стамбул.

1 червня Петербург офіційно розірвав дипломатичні відносини з державою османів. За наказом Миколи І 82-тисячний російський корпус під командою генерала Михайла Горчакова 21 червня 1853 року форсував річку Прут і захопив Молдовське князівство та Волощину - васальні князівства Османської імперії.

У відповідь на російське вторгнення представники Великої Британії, Французької імперії, Королівства Пруссія та Австрійської імперії зібралися у Відні і прийняли Віденську ноту, як гадали підписанти, компромісну для всіх сторін, що передбачала звернення до султана з вимогою дотримуватися всіх попередніх угод щодо православного населення (право його захисту Російською імперією) та до Миколи І, який мав вивести війська з території Османської імперії. Султан 27 вересня (9 жовтня) зажадав повернення російських військ за Прут. Оскільки Імператор відмовився, 4 (16) жовтня Стамбул оголосив Петербургу війну. 8 (20) жовтня Микола І підписав маніфест "Про війну з Оттоманською Портою".

Спочатку події розвивалися на користь росіян. Вони розбили османів на Кавказі. Чорноморський флот під командуванням адмірала П. С. Нахімова потопив османську ескадру в Синопській бухті, яка втратила майже всі кораблі та 3/4 особового складу. Але 4 січня 1854 р. Велика Британія та Французька імперія ввели свої ескадри в Чорне море й зажадали від Миколи І негайно вивести війська з Молдовського князівства та Валахії.

Микола І відповів відмовою. Відтак Британія та Французька імперія офіційно оголосили Російській імперії війну. Досі нейтральна Австрійська імперія теж висунула Російській імперії ультиматум про вивід військ із Молдовського князівства та Валахії. Згодом до британо-французької коаліції приєдналося Сардинське королівство. Російська імперія опинилася в повній політичній ізоляції.

Зимовий час дозволив османам з Тулчі 10 січня 1854 влаштувати гарматну батарею на о. Чатал в гирлі Дунаю. Тулча була зайнята російськими військами 12 лютого 1854, втрати російських військ сягали від 400 до 750 осіб на добу.

У червні 1854 кілька тисяч сімей болгар разом з великою кількістю худоби та возів, побоюючись помсти з боку османів, просили дозволу переправитися понтонними мостами і їм було дозволено слідувати через Дунай за військами, що відступали.

На політичному фронті в березні 1854 року Наполеон III Бонапарт разом з Великою Британією вирішили, що Османській імперії слід запропонувати якийсь захист проти російської експансії через Дунай, який призвів до переміщення Союзних експедиційних сил у Варну. Незважаючи на втручання Австрійської імперії, яка переконала Російську імперію не починати війну, була оголошена настанова на знищення російської військово-морської бази в Севастополі. Незабаром після цього всі пароплави "John Bibby, Sons & Co." і деякі її вітрильні судна були реквізовані для служби під час Кримської війни, яка продовжувалася до 1856 року, коли був підписаний Паризький договір. Спочатку "Bibby" судна експлуатували між Ліверпулем і Варною, але, коли в вересні в російський Крим вторглися війська, запаси стали перевозити до Криму. Після цього судна діяли між Ліверпулем з авангардом, висадженим біля Євпаторії.

Наприкінці липня 1854 р. союзники вибили росіян із окупованих територій. Наступною їхньою метою було знищення російського Чорноморського флоту як загрози для Османської імперії. Для цього потрібно було опанувати Севастопольську бухту, у якій застарілий вітрильний Чорноморський флот сховався від флоту союзників, чиї кораблі вже мали гвинтові двигуни.

Севастополь був добре укріплений з моря. Тому британо-франко-османська армія вдалася до маневру - 1 вересня несподівано висадилася з кораблів у Євпаторії, у якій не було російського гарнізону, й суходолом вирушила в напрямку Севастополя, не захищеного з тилу. 14 вересня вона з'явилася на околицях головної бази Чорноморського флоту. Севастополь опинився в облозі, яка тривала 349 діб.

Судна "John Bibby, Sons & Co." діяли між Ліверпулем і авангардом, висадженим біля Євпаторії.

Здача Севастополя означала б для Росії неминучу втрату Криму й перенесення бойових дій вглиб імперії. Микола І вирішив штурмувати з моря Євпаторію, викинути звідти британо-французько-османський гарнізон, іти на Севастополь і вдарити неприятелеві в спину. 5 лютого 1855 року російський десант, підсилений грецькими добровольцями, атакував союзників. Але наступ захлинувся, після чого в Миколи І не залишалося жодної надії на перелом у війні.

Існує конспірологічна версія: аби уникнути ганьби від поразки, амбітний російський імператор 18 лютого 1855 р. наказав особистому лікарю Мандту принести отруту - і за кілька годин Миколи І не стало. Офіційно оголосили, ніби монарх помер від застуди. Того ж дня на російський трон сів 37-річний син Миколи І - Олександр ІІ.

22 травня союзники взяли стратегічно важливі Федюхині й Балаклавські висоти біля Севастополя, а 27 серпня заволоділи ключовим пунктом оборони міста - Малаховим курганом. Подальший спротив не мав сенсу. Росіяни затопили кораблі Чорноморського флоту в бухті й залишили Севастополь. Олександр ІІ попросив супротивників припинити бойові дії й сісти за стіл переговорів.

Окрім Кримського півострова, воєнні дії проходили на Балтійському морі, Кавказі в гирлі Дніпра та в районі Дунаю.

Учасники конфлікту, а також Австрія та Пруссія, зібралися в Парижі на міжнародний конгрес. Глава російської делегації граф Олексій Орлов 30 березня 1856 року підписав капітуляцію Російської імперії.

Війна закінчилася Паризьким миром 1856. Він позбавив Росію права мати військовий флот на Чорному морі, а також фортеці й прибережні арсенали. Російська імперія публічно відмовилася від претензій на Молдовське князівство, Валахію та південну Бессарабію. Російського імператора позбавили покровительства над християнами Османської імперії, замінивши колективним патронатом усіх великих держав. План розширення впливу Російської імперії на південь провалився. Побіжним наслідком війни стала нова хвиля еміграції кримських татар до Османської імперії, залишило Крим близько 135,5 тис. осіб.

На стороні союзних сил діяли військові підрозділи сформовані з залишків задунайських козаків. У жовтні 1853 року Михайло Чайковський домігся створення регулярних козацьких підрозділів в османському війську. 23 січня 1854 року козаки склали присягу. З Константинополя привезли козакам знамена Запорозької Січі, а Садик-Паша (ім'я Михайла Чайковського в Османській імперії) отримав від султана титул "міріан-паша" (кошовий отаман).

У лютому військо Садик-Паші ввійшло в Бухарест, а сам він став губернатором Румунії. На початок березня його війська зайняли позиції на річці Прут, готуючись до боїв із росіянами. Та уряд Австрійської імперії почав тиснути на султана, вимагаючи відвести загони. Султан погодився, висловив подяку Чайковському і навіть надав йому титул "Око, вухо і правиця престолу".

# data[].attributes.attachment_link.title
Кримська війна

# data[].attributes.attachment_link.description
Кри́мська війна́ ( 1853- 1856), або Східна війна - війна між Російською Імперією і союзницькими військами Османської імперії, Великої Британії, Французької імперії та Сардинського Королівства за панування на Близькому Сході і Балканах. Переважно військові дії Східної війни відбувалися у Криму, але охопили також райони Подунав'я, Одесу, Балтійське та Біле моря, російсько-османський кордон на Кавказі.

# data[].attributes.headline
Основні мотиви

# data[].attributes.subject
Основні мотиви

# data[].attributes.body
Приводом до неї стала суперечка між Росією та Францією. Перша з них прагнула здобути омріяні Протоки, контроль над якими мала Османська імперія. Аби натиснути на султана, Росія влітку 1853-го відправила до Молдавії та Валахії свої війська. Звідти імператор Миколай І планував загрожувати володінням турків на Балканах.

# data[].attributes.headline
Бойові дії відбували

# data[].attributes.body
Бойові дії відбувалися навіть в Білому морі

# data[].attributes.headline
Цікаве відео 

# data[].attributes.subject
Цікаве відео 

# data[].attributes.attachment_link.title
Крымская война на пальцах | Мудреныч

# data[].attributes.headline
Повнометражний російський фільм

# data[].attributes.subject
Повнометражний російський фільм

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Оборона Севастополя - історичний фільм 1911 року, присвячений моментам Кримської війни (1854-1855). За розпорядженням Миколи II, до роботи над фільмом залучили велику групу істориків і військових консультантів, щоб якнайточніше відтворити реалії Севастопольської оборони.

"Оборона Севастополя" збереглася не у повному обсязі. Відомий скорочений монтаж фільму з новими титрами, підготовлений для зборів Держфільмофонду СРСР. З нього були видалені всі епізоди підкреслено релігійного і монархічного змісту. Фільм перейшов у суспільне надбання.

Фільм відкривається великими планами (кінопортрети) імператорів Миколи I й Олександра II, а також керівників і героїв оборони Севастополя.

Військово-морська рада в Севастополі.

Командування гарнізону та Чорноморського флоту, у тому числі й Нахімов та Корнілов, обговорюють стратегію оборони міста і приймають важке рішення затопити кораблі, аби перекрити флоту союзників вхід у фарватер Північної бухти.

На рейді Севастополя готують до затоплення лінійний корабель "Три Святителі". Жителі міста зібралися на березі й прощаються з одним із найкращих кораблів російського флоту. Корабель розстрілюють із берегових гармат.

Жінки споруджують батарею.

Жителі міста - серед них жінки й діти, солдати й матроси будують укріплення.

Піхота союзників атакує укріплення. Російські війська контратакують, потім знову відступають на позиції. Санітари виносять із поля бою вбитих і поранених.

Солдати стріляють з рушниць по противнику. На бруствер сходить адмірал Корнілов і дивиться в бік позицій союзників у підзорну трубу. Раптово адмірал падає, він поранений. Корнілова забирають із бруствера в лазарет, де він незабаром помирає.

Рушнична перестрілка з противником, робота санітарів на позиціях, пересування військ.

Матрос Кішка пробирається через лінію вогню і бере в полон вартового союзників.

Артилеристи й стрільці обороняють Четвертий бастіон. Після чергової атаки бастіон захоплюють турки. На знак поваги, вороги дозволяють захисникам бастіону, що залишилися в живих, покинути його зі зброєю.

Севастопольські діти приносять на батарею ядра, випущені по місту союзною артилерією.

Діяльність адмірала Нахімова.

Нахімов командує обороною на Четвертому бастіоні.

Солдати між боями танцюють на бастіоні бариню з севастопольськими дівчатами. Неподалік біля польової каплиці лежать загиблі, приготовані до похоронної відправи. Жінка знаходить там свого чоловіка.

Захисники міських укріплень відбивають напад піхоти союзників.

Смерть адмірала Нахімова.

Нахімов смертельно поранений на бастіоні.

Сестри милосердя допомагають пораненим. Микола Пирогов оперує важких пацієнтів. Санітари приносять нових поранених.

Рада головнокомандувачів союзних армій.

Англійський, французький і турецький головнокомандувачі обговорюють наступний штурм Севастополя.

Об'єднані союзні війська відчайдушною атакою захоплюють батарею. Генерал Хрульов скаче на коні за підмогою і, зустрівши погано озброєну будівельну роту, закликом "Благодійники мої! У багнети! За мною!" піднімає її на рукопашний бій і відкидає супротивника.

Смерть капітана Островського.

Командир мушкетерської роти штабс-капітан Островський ціною свого життя затримує союзників, погрожуючи підірвати барильце з порохом.

Війська та жителі полишають зруйноване місто і переправляються через бухту на Північну сторону. Солдат прощається з Севастополем і клянеться, що повернеться сюди.

Документальні епізоди: французькі учасники Кримської війни на Малаховому кургані.

Документальні епізоди: британські учасники Кримської війни на Малаховому кургані.

Документальні епізоди: російські ветерани Кримської війни біля гармат на бастіоні. Колишні рядові, унтер-офіцери і сестри милосердя по черзі підходять до камери, виблискуючи медалями - спочатку жінки, потім чоловіки, знімаючи кашкети.

У кадрі - фасад будівлі панорами "Оборона Севастополя" на Історичному бульварі. Гранітні монументи з написами "1 бастіон", "2 бастіон", меморіальні стели "4 бастіон", "Язоновський редут", знамениті севастопольські пам'ятники - затопленим кораблям, Тотлебену, Нахімову, Корнілову.

Режисери: Олександр Ханжонков, Василь Гончаров

Сценаристи: Василь Гончаров, Олександр Ханжонков

Оператори: Олександр Рилло, Луї Форестьє

Композитор: Георгій Козаченко, автор музики до прем'єри

Продюсер: Олександр Ханжонков

Консультант: М. Ляхов (полковник)

Художник: В. Фестер

Іноземні виробники доволі довго утримували монополію на виробництво фільмів, обмежували їх експорт в Росію і брали для прокату тільки роботи власних операторів. Проте російський кінематограф швидко подолав десятирічне відставання від європейських кіношкіл і доріс до новаторських робіт. Значне число таких великих досягнень на рахунку кіноательє Ханжонкова. Перші російські художні стрічки були екранізаціями фрагментів класичних творів російської літератури або ілюстрували епізоди з історії імперії. До 1911 року кінематограф став одною з найпоширеніших розваг у великих і середніх містах Росії. У Москві почала видаватися спеціальна газета "Почта Синематографа", присвячена сінематографічним театрам, яких у Росії налічувалося 1200.

У 1911 році при торговому домі започатковано "Науковий відділ", що займався виробництвом наукових, видових і етнографічних картин на теми географії Росії, сільського господарства, фабрично-заводської промисловості, зоології та ботаніки, фізики й хімії, медицини тощо.

Стрічку називають першою у світі повнометражною (2000 м) та першим російським військовим фільмом. Ханжонков мав військовий досвід, тож був свідомим режисером, за історичною правдивістю наглядав консультант від Генерального штабу та працівники Севастопольського музею, було отримано дозвіл на використання військ. Проте це не вберегло стрічку від кількох суттєвих неточностей. Важливий епізод потоплення флоту було передано лише невеликим трафаретним макетом корабля, але завдяки вдалому монтажу сцена вийшла досить драматичною.

Потоплення російського флоту фільмувалося з катера, що перебував на невеликій відстані від підводного човна. На човні споруджено макет вітрильника з дощок, фанери і тканин. За сигналом, човен почав занурюватися. Повітря та сильний тиск підхопили дошки й фанеру, тому епізод не вдався. Вже у Москві було вирішено переробити сцену. Для цього оператор та режисер Петро Чардинін поїхали до села Крилатське знімати російський флот на річці Москва. Невеликий макет корабля фільмували з берега, хвилі зображувалися шматками фанери. В історичній версії Оборони кораблі топила берегова батарея, але режисер вирішив використати револьвер. Коли кулі не змогли потопити корабель, Чардинін кинув у нього камінь і сцену було знято.

Епізод з танцем "бариня" не був постановочним, оператор зняв акторів масових сцен в перерві між зйомками.

Критикувався сучасний одяг армії та актори головних ролей. Використовувалася сучасна зброя. Однострій іноземних військ створювався поспіхом, тому Наполеон III отримав величезний хрест Почесного Легіону, а турецькі війська були схожі скоріше на танцюристів.

Сучасною зробив картину документальний фінал, схожий на театральний прийом. Військовики проходять повз камеру, ніби актори на сцені. Спектакль закінчується.

"

У Севастополі протягом декількох днів тривав справжній бій. Топили наш флот на тому самому місці, де ця подія відбувалася насправді, під час оборони. Робили атаки на Малахів курган і відбивали їх, влаштовували генеральний бій на всіх бастіонах, в яких брало участь кілька тисяч осіб, і т. ін. Витрачено близько 3-х тисяч розривних снарядів, і все це робилося заради кінематографа, який точно відтворював картину оборони.

В Севастополе в течение нескольких дней происходил настоящий бой. Топили наш флот на том самом месте, где действительно это событие совершалось, во время обороны. Делали атаки на Малахов курган и отбивали их, устраивали генеральный бой на всех бастионах, в которых участвовало несколько тысяч человек, и т. д. Израсходовано около 3-х тысяч разрывных снарядов и все это делалось ради кинематографа, воспроизводящего в точности картину обороны.

"

Гончаров виявився блискучим організатором, але поганим літератором. Чомусь дуже довго працював над сценарієм і закінчив його перед самим виїздом групи до Севастополя. Необхідність кожного епізоду він відстоював зі скандалами. У результаті він сам зголосився вести у бій союзні війська, одягнувши форму французького генерала та червону турецьку феску.

Саме Гончаров запрошував до Севастополя ветеранів війни, саме він знайшов композитора і вмовив його відкласти інші проекти. Композитор Козаченко не мав музичної освіти, зате був палким шанувальником своєї справи, ставши одним із піонерів музичного кіно.

"

Днями було дозволено використання сховища севастопольського музею для відтворення в картинах кінематографа епізодів оборони Севастополя. Дозволено сфотографувати історичні місця оборони в межах, що не становлять державної таємниці, і використовувати, за згодою місцевого військового начальства, групи військ для зображення батальних сцен. Днями в Севастополь приїхав із цією метою режисер історичних кінемо-картин В. М. Гончаров і оглянув 4-й бастіон, батарею Жерве, Малахів курган та інші місця, які будуть зняті для кінематографа. Для самого зображення батальних картин отримано дозвіл використовувати цілу піхотну дивізію, фортечну і пішу артилерію, для чого начальниками фортець севастопольської артилерії замовлено вже кілька тисяч розривних снарядів. Незабаром розпочнуться підготовчі роботи саперної роти для підземних вибухів і мін. Вже приготовлені підводні човни, на яких будуть поставлені борти історичних потоплених кораблів для зйомки в картинах моментів потоплення нашого флоту. Отримано також всі костюми іноземних військ: англійських, французьких, турецьких. У газетах друкуються оголошення, що запрошують всіх живих учасників славної оборони взяти участь у цій історичній картині. Музику до картин пише Г. Казаченко.

На днях последовало разрешение на использование хранилища севастопольского музея для воспроизведения в картинах кинематографа эпизодов обороны Севастополя. Разрешено сфотографировать исторические места обороны в пределах, не составляющих государственной тайны, и использовать, с согласия местного военного начальства, группы войск для изображения батальных сцен. На днях в Севастополь приехал с этой целью режиссер исторических кинемо-картин В. М. Гончаров и осмотрел 4-й бастион, батарею Жерве, Малахов курган и другие места, которые будут сняты для кинематографа. Для самого изображения батальных картин, получено разрешение использовать целую пехотную дивизию, крепостную и пешую артиллерию, для чего начальниками крепостей севастопольской артиллерии заказано уже несколько тысяч разрывных снарядов. В скором времени начнутся подготовительные работы саперной роты для подземных взрывов и мин. Уже приготовлены подводные лодки, на которых будут поставлены борты исторических потопленных кораблей для съемки в картинах моментов потопления нашего флота. Получены также все костюмы иностранных войск: английских, французских, турецких. В газетах печатаются объявления, приглашающие всех оставшихся еще в живых участников славной обороны принять участие в этой воскресаемой ныне исторической картине. Музыку к картинам пишет Г. А. Казаченко.

"

"

Ялта. 14.XI. У Лівадії Його Величність Государ Імператор з особами імператорської родини зволив бути присутнім при демонстрації кінемо-картини "Оборона Севастополя", фабрики Ханжонкова. Його Імператорська Величність зволив ощасливити Ханжонкова милостивими розпитуваннями. На виставі також були присутні особи з почту й офіцери частин військ, що знаходяться в Лівадії, та імператорської яхти "Штандарт".

Ялта. 14.XI. В Ливадии Его Величество Государь Император с особами императорской фамилии изволил присутствовать при демонстрации кннемо-картины "Оборона Севастополя", фабрики Ханжонкова. Его Императорское Величество изволил осчастливить Ханжонкова милостивыми расспросами. На спектакле также присутствовали лица свиты и офицеры частей войск, находящихся в Ливадии, и императорской яхты "Штандарт".

"

На прем'єрі важливі сцени озвучував хор.

Начальник канцелярії Міністерства Імператорського Двору генерал-майор Мосолов доповідав, що картина, про вади якої було відомо, без його цензури заслужила щастя бути представленою Государеві Імператору, і звістка про цю милість публікується у всіх рекламах і афішах тих театрів, які картину показують. Він повідомив, що це викликає серйозні нападки публіки на фільм.

Після прем'єри кінокомпанія відчувала нестачу бюджету, кошторис фільму сягнув сорока тисяч рублів. Ханжонков згадував, що він, за настановою директора московської філії кіностудії "Пате", почав надавати права на демонстрацію картини власникам кінотеатрів у певних губерніях і окремих районах. Причому робив це тільки за готівковий розрахунок і продавав позитивні копії стрічки за ціною обробленої плівки. Успіх був колосальним, спілки кінопрокатників Москви, Риги та Петербурга обурювалися. Фірма отримала високий прибуток.

Декілька сеансів пройшло у Великій залі консерваторії - режисер прагнув показати, як треба демонструвати фільм. Консерваторію вибрано не випадково - важливою частиною "Оборони" була музика. Виявилося, що світло пюпітрів впливало на чіткість зображення, проте публіка цього не помітила: у пресі з'явилися позитивні відгуки.

"

Обійшовши мало не всі міста Росії, "Оборона Севастополя" нарешті потрапила в нашу Рязань. Щиро кажучи, краще було б, якби вона зовсім сюди не потрапляла в такому вигляді, в якому дійшла до нас: пошматована, вся з масою пропусків, деякі сцени навіть зовсім відсутні, збереглися лише написи для них. Окрім того, власне про оборону Севастополя картина дає мало уявлення. Взагалі, як і більшість сінематографічних картин російського виробництва, "Оборона Севастополя" - достеменний лубок, за винятком дуже небагатьох сцен. Зате шуму і тріску було з надлишком.

Публіки на першому і другому сеансах було багато.

Обошедшая чуть ли не все города России, грандиозная картина "Оборона Севастополя" попала, наконец, в нашу Рязань. По правде сказать, лучше было бы, если бы она совсем сюда не попадала в таком виде, в каком она дошла до нас: изорванная, вся с массой пропусков, некоторые сцены даже совсем отсутствуют, сохранились лишь надписи для них. Но и помимо того, собственно об обороне Севастополя картина дает мало представления. Вообще, как и большинство синематографических картин русского производства, "Оборона Севастополя" - чистейший лубок, за исключением весьма немногих сцен. Зато шуму и треску было с избытком.

Публики на первом и втором сеансах была масса.

"

"

Картина кінематографа "Оборона Севастополя", яку демонстрували в Залізничному зібранні, привернула багато публіки. Загалом, від картини залишилося неясне відчуття невдоволення. У масових групах мало руху і життя. Морські знімки, як-от загибель затоплюваних кораблів, зроблені на дуже великій відстані. Немає зв'язку між окремими картинами.

Демонстрировавшаяся в Железнодорожном Собрании картина кинематографа "Оборона Севастополя" привлекла много публики. В общем, от картины осталось смутное чувство неудовлетворенности. В массовых группах мало движения и жизни. Морские снимки, как гибель затопляемых кораблей, произведены на слишком далеком расстоянии. Нет связи между отдельными картинами.

"

Фільм отримав змішані відгуки від критиків та бульварних газет. Він майже не відомий за межами Росії, тож на сайті IMDB має оцінку 5,8 від 63 користувачів. На російському сайті "Kinopoisk" оцінку 7,0 сформували 357 користувачів. Зарахований до списку рекомендованих кінофільмів Всеросійського державного інституту кінематографії.

"

Гуркіт гармат, море вогню, смерть з усіх боків - головний зміст кінематографічної історичної картини "Оборона Севастополя", продемонстрованої вчора у Великій залі консерваторії. Військовий і симфонічний оркестри, хор півчих доповнюють враження. На жаль, найцікавіші із зображених на картині епізодів не мали виразності; за браком світла все зливалося в якусь суцільну масу. Більшість написів, що характеризують зміст окремих картин, були зовсім нерозбірливі.

Мало того, у першому відділенні сталася перерва, яка тривала понад 10 хвилин. Такі ефекти викликали велике незадоволення нечисленної публіки. Свист і крики часто лунали, особливо на початку демонстрації. До недоліків слід зарахувати малу схожість центральних фігур картини - Нахімова та Корнілова (герої зображені велетнями, що театрально жестикулюють).

Грохот орудий, море огня, смерть со всех сторон - главное содержание кинематографической исторической картины "Оборона Севастополя", продемонстрированной вчера в Большом зале консерватории. Военный и симфонический оркестры, хор певчих дополняют впечатление. К сожалению, наиболее интересные из изображенных на картине эпизодов не имели отчетливости; за недостатком света все сливалось в какую-то сплошную массу. Большинство надписей, характеризующих содержание отдельных картин, было совсем неразборчиво.

Мало того, в первом отделении произошел перерыв, который продолжался более 10 минут.

Такие эффекты вызывали большое неудовольствие немногочисленной публики. Свист и крики часто слышались, особенно в начале демонстрации. К недостаткам же следует отнести малое сходство центральных фигур картины - Нахимова и Корнилова (герои изображены великанами, театрально жестикулирующими).

"

"

Зроблено було все невміло, брудно, але така сила цього нового мистецтва - глядачі майже дві години з захопливим інтересом стежили за подіями, дарма що три чверті сцен були повторенням одного і того ж, грубо скроєного, грубо зшитого. Значить, в ідеї швидкої зміни вражень, значній самій по собі, - криється зерно враження.

Сделано было все неумело, грязно, но такова сила этого нового искусства - зрители почти два часа с захватывающим интересом следили за представлением, несмотря на то, что три четверти сцен были повторением одного и того же, грубо скроенного, грубо сшитого. Значит, в идее быстрой смены впечатлений, значительной самой по себе - кроется зерно впечатления.

"

"

Сильно прорекламована картина [...], загалом, попри природний інтерес її з історичного минулого, одноманітна і того, що могла б дати, не дала. Як кажуть, постановка картини обійшлася в 180 000 руб., А за такі гроші, безумовно, славну годину російської історії можна було б передати куди яскравіше і краще. [...] Цікавий сюжет картини, великі літери на афішах, а головним чином те, що картина ця удостоїлася огляду Государя Імператора, зробили свою справу: публіки на сеансах було багато.

Сильно прорекламированная картина [...], в общем, несмотря на естественный интерес ее по историческому прошлому, однообразна и того, что могла бы дать, не дала. Как говорят, постановка картины обошлась в 180 000 руб., а за такие деньги, безусловно, славную годину русской истории можно было бы передать куда ярче и лучше. [...] Интересный сюжет картины, большие буквы на афишах, а главным образом то, что картина эта удостоилась обозрения Государя Императора, сделали свое дело: публики на сеансах было много.

"

# data[].attributes.attachment_link.title
Оборона Севастополя (фільм)

# data[].attributes.attachment_link.description
Оборона Севастополя - історичний фільм 1911 року, присвячений моментам Кримської війни (1854-1855). За розпорядженням Миколи II, до роботи над фільмом залучили велику групу істориків і військових консультантів, щоб якнайточніше відтворити реалії Севастопольської оборони. "Оборона Севастополя" збереглася не у повному обсязі. Відомий скорочений монтаж фільму з новими титрами, підготовлений для зборів Держфільмофонду СРСР.

# data[].attributes.body
Вважається, що загалом загинуло щонайменше 310 тис. вояків російської, французької, турецької, англійської та сардинської армій.

# data[].attributes.headline
Цікаве відео на українській мові.

# data[].attributes.subject
Цікаве відео на українській мові.

# data[].attributes.headline
ЧЕРЕПАШКА!!!!

# data[].attributes.subject
ЧЕРЕПАШКА!!!!

# data[].attributes.body
Черепаха Тімоті (1839—2004) була останнім «учасником» Кримської війни