# data[].attributes.body
Hva skjedde med arbeiderbevegelsen i 1910, og hva var grunnen bak dette?

# data[].attributes.body
Hvilken posisjon hadde bondepartiet?

# data[].attributes.body
Hva er det som i hovedsak skiller kommunistene og revisjonistene?r

# data[].attributes.body
Arbeiderpartiet var ekstremt viktig for den politiske retningen landet drev mot i tiden etter krigen. Partiet som ble stiftet i 1887 lignet mer en politisk sekt, men rundt 1935 var den vokst til å være en av landets sterkeste partier. Dette var mulig på grunn av den massive støtten arbeidere fra byene gav, disse var i hovedsak håndverk- og industriarbeidere. Partiet gikk i gjennom ulike splittelser og var et tidspunkt to nydannede partier som brøt seg løs; Norges Socialdemokratiske Parti og Norges Kommunistiske Parti. Førstnevnte slo seg sammen med Arbeiderpartiet igjen i 1927, etter at AP gikk ut av Komintern. Etter dette slo partiet i gjennom, og ble en viktig bidragsyter i politikken om ikke den viktigste årene fremover.

# data[].attributes.body
Sosialismen går ut på at økonomisk ulikhet skal slås ned på, og målet er et klasseløst felleskap. Videre skal samfunnets viktigste virksomheter være samfunnseie.

I motsetning til kommunistene tok imidlertid revisjonistene til orde for at sosialiseringen skulle skje reformistisk, gradvis, ikke revolusjonært, og at den skulle skje ved at arbeiderne gjennom åpen politisk konkurranse sikret seg makt til å gjennomføre den.

Denne revisjonistiske form for sosialisme er etter hvert blitt kalt sosialdemokrati. Den har spilt størst politisk rolle i Nordvest-Europa, og det er den formen Norge styrer etter.

# data[].attributes.body
Stiftet som klassisk sosialdemokratisk. Partiet hadde ulike mål og syn på hvordan samfunnet skal omformes. Målet var et sosialistisk samfunn der de store bankene og bedriftene ikke var i privatfolks hender, men heller var samfunnseie. Veien til sosialismen skulle være preget av gradvise forandringer gjennom ulike reformer gjennom flertallsvedtak på stortinget.
Fra 1910 skjedde det en endring, det oppsto en radikal retning i arbeiderbevegelsen. Etter det sosiale nederlaget som et resultat av industrien var det mange som ønsket å gjøre endringer. Og prishopp årene senere på grunn av krigen skapte enda flere tilhengere. Tankene var mer sosialistiske og radikale enn tidligere. Årene etter tok denne retningen over både partiet og LO, og det var de samme som brøt ut for så å danne NSP.
Da Ap fikk makten i 1935 gikk de inn for en ny type reformisme. De skulle heller ta i bruk det eksisterende samfunnet og drive den frem gjennom industrireisning, støtte til fiskebåter og andre tiltak. Videre skulle det være arbeiderkontroll i samfunnet, slik at samfunnet etter tid kunne gjøre en overgang.

# data[].attributes.body
Partier som arbeiderpartiet, NKP og Rf viste hele tiden en sterk motstand til de høyreradikale ideologiene. Organisasjonen *skog og land* spilte også en viktig rolle inn her for motbevegelsen.

Høyre var for mye av det Adolf Hitler sa, men mot visse av de norske partiene som ble stiftet og quisling. Venstre var ett av partiene som støttet mye av den høyreradikale bevegelsen, men mistet aldri sitt rotfeste i demokratiet.

Bondepartiet var ett blandet parti, med ulike meninger. NS prøvde å samarbeide med bondepartiet grunnet dett, men fikk det aldri til.

# data[].attributes.body
Rundt om i bygdene var det som regel visse ledere som stod ut og hadde stor autoritet når det kom til beslutninger. Dette vil si at om han gikk over til nazismen ville resten v bygda gjøre det. Når dette skjedde var det norske nasjonalister som prøvde å rette opp i dette.

# data[].attributes.body
Sett under ett var den norske strukturen svært egalitær, og den norske nasjonalismen ble ikke overført til nazisme. Noe som er bra! Dette ser vi også når bondepartiet støttet AP i stedet for de høyreradikale partiene og de nazistiske frontpersonene.

Selvom ser vi senere at når Tyskland som og invaderte Norge fikk Quisling og NS en større oppslutning. De fikk ett lite overhode, men ble fort endret tilbake slik som det var. Høyreradikalismen har alltid vært liten, men hadde en opptur i 1935-1940.

# data[].attributes.headline
Høyreradikalismen og de borgerlige partiene, 1918–1940(1)

# data[].attributes.subject
Høyreradikalismen og de borgerlige partiene, 1918–1940(1)

# data[].attributes.body
Det var flere høyreradikale miljøer rundt om i  Norge i mellomkrigstiden, selvom fikk de aldri noe stort gjennombrudd. Rundt 1920-1930 var en slik høyreradikal retning en blanding av elitistisk liberalisme, fascisme og nazisme. Slike tanker slo gjennom i veldig mange land grunnet alle forutsetningene som var rundt. Det var økonomiske og sosiale kriser, og arbeidsbevegelsene tok store endringer. Selvom dette pågikk i store deler av Europa ble ikke Norge påvirket av dette før 1940 årene.