# data[].attributes.headline
Борис Дмитрієв

# data[].attributes.subject
Борис Дмитрієв

# data[].attributes.body
У травні 1945 р. розвіднику 130-ї окремої розвідувальної роти 149-ї стрілецької дивізії Борису Дмитрієву виповнилося лише п'ятнадцять років.
Перше бойове завдання Борис одержав у грудні 1941 р. Переодягнений у цивільний одяг, хлопець кілька днів розвідував дислокацію ворожих військ по лінії фронту. Зібрані ним дані виявилися дуже цінними.
У боях на Курській дузі юний розвідник неодноразово виявляв героїзм і мужність і був представлений до нагороди. Медаль «За відвагу» йому вручав командуючий армією П.І.Батов.
Пізніше бойову доблесть вихованця роти відзначено орденами Червоного Прапора, Вітчизняної війни 2-го ступеня, двома медалями «За бойові заслуги».
Юний боєць з Ворошиловградщини (нині Луганська область) брав участь у штурмі Берліна, визволенні Праги.

# data[].attributes.headline
Вася Коробко

# data[].attributes.subject
Вася Коробко

# data[].attributes.body
Чернігівщина. Фронт підійшов впритул до села Погорільці. На околиці, прикриваючи відхід наших частин, оборону тримала рота. Патрони бійцям підносив хлопчик. Звали його Вася Коробко.
Ніч. До будівлі школи, зайнятої фашистами, підкрадається Вася.
Він пробирається в піонерську кімнату, виносить піонерський прапор і надійно ховає його.
Околиця села. Під мостом - Вася. Він витягує залізні скоби, підпилює палі, а на світанку з укриття спостерігає, як руйнується міст під вагою фашистського БТРа . Партизани переконалися, що Васі можна довіряти, і доручили йому серйозну справу: стати розвідником у лігві ворога. У штабі фашистів він топить печі, коле дрова, а сам придивляється, запам'ятовує, передає партизанам відомості. Карателі, які задумали винищити партизанів, змусили хлопчика вести їх до лісу. Але Вася вивів гітлерівців до засідки поліцаїв. Гітлерівці, в темряві прийнявши їх за партизанів, відкрили шалений вогонь, перебили всіх поліцаїв і самі понесли великі втрати .
Разом з партизанами Вася знищив дев'ять ешелонів, сотні гітлерівців. В одному з боїв він був убитий ворожою кулею. Свого маленького героя, який прожив коротке, але таке яскраве життя, Батьківщина нагородила орденами Леніна, Червоного Прапора, Вітчизняної війни І ступеня, медаллю " Партизану Вітчизняної війни" І ступеня.

# data[].attributes.body
До початку війни Валя Котик тільки перейшов у шостий клас. Восени 1941 року разом з товаришами вбив главу польової жандармерії поблизу міста Шепетівки, жбурнувши гранату в машину. З 1942 року брав активну участь у партизанському русі на території України. Спочатку був зв'язковим підпільної організації, потім брав участь у боях, був двічі поранений. У жовтні 1943 року він виявив підземний телефонний кабель , який незабаром був підірваний, і зв'язок загарбників зі ставкою Гітлера у Варшаві припинився. Також вніс свій внесок у підрив шести залізничних ешелонів та складу.
29 жовтня 1943 випередив карателів, що збиралися влаштувати облаву на загін. Убивши офіцера, він підняв тривогу; завдяки його діям, партизани встигли дати відсіч ворогові.
У бою за місто Ізяслав 16 лютого 1944 був смертельно поранений і наступного дня помер. Похований у центрі парку міста Шепетівка. У 1958 році Валентину посмертно присвоєно звання Героя Радянського Союзу.

# data[].attributes.headline
Костя Кравчук

# data[].attributes.subject
Костя Кравчук

# data[].attributes.body
11 червня 1944 на центральній площі Києва вистроєні частини, що йшли на фронт. І перед цим бойовим строєм зачитали Указ Президії Верховної Ради СРСР про нагородження піонера Кості Кравчука орденом червоного прапора за те, що врятував і зберіг два бойові прапори стрілецьких полків у період окупації міста Києва ...
Відступаючи з Києва, два поранених бійця довірили Кості знамена. І Костя обіцяв зберегти їх.
Спочатку закопав у саду під грушею: думалося, скоро повернуться наші. Але війна затягувалася, і, розкопавши знамена, Костя зберігав їх у сараї, поки не згадав про старий, занедбаний колодязь за містом, біля самого Дніпра. Загорнувши свій безцінний скарб в мішковину, обвалявши соломою, він на світанку вибрався з дому і з полотняної сумкою через плече повів до далекого лісі корову. А там, озирнувшись, сховав згорток у колодязь, засипав гілками, сухою травою, дерном ...
І всю довгу окупацію ніс піонер свій нелегкий караул біля прапора, хоча і потрапляв в облаву, і навіть втік з ешелону, в якому гнали киян до Німеччини.
Коли Київ звільнили, Костя, у білій сорочці з червоною краваткою, прийшов до військового коменданта міста і розгорнув прапори перед побачившими досить багато і все ж здивованими бійцями .
11 червня 1944 знову сформованим частинам йшовшим на фронт, вручили врятовані Костею знамена.

# data[].attributes.headline
Вілор Чекмак

# data[].attributes.subject
Вілор Чекмак

# data[].attributes.body
Юні патріоти часто билися з ворогом у складі партизанських загонів. 15-річний Вілор Чекмак ціною власного життя врятував Севастопольський партизанський загін. Незважаючи на хворе серце і юний вік, Вілор в серпні 1941 року пішов з партизанами в ліс. 10 листопада він був у дозорі і першим помітив наближення загону карателів. Ракетницею Вілор попередив загін про небезпеку і один прийняв бій з численними фашистами. Коли у нього закінчилися патрони, Вілор підпустив ближче ворогів і підірвав себе разом з фашистами гранатою. Похований на кладовищі ветеранів ВВВ у селищі Дергачі під Севастополем.