# data[].attributes.headline
Колоритні традиції індійського весілля

# data[].attributes.subject
Колоритні традиції індійського весілля

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Колоритні традиції індійського весілля . Традиції. Весільний ажіотаж. Архів. Проекти - Новини Рівного. Відео on-line. Все про телекомпанію - Телеканал "Рівне 1"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
, 5299 переглядів

Індія - країна, яка відрізнається своїм колоритом та звичаями. Одні з найцікавіших - традиції укладання індійського шлюбу. Індійське весілля - не просто свято, це злиття двох великих сімей, тому зазначають її з особливою пишністю, дотриманням багатьох весільних ритуалів. Що ж саме вирізняє їх з-поміж інших країн - читайте далі.

Насамперед, в Індії, формують молоду сімейну пару не самі наречені, а батьки молодого. Вони вибирають синові майбутню дружину та ведуть переговори з її батьками про майбутнє весілля. Дівчина, зазвичай, взагалі не знайома зі своїм майбутнім чоловіком, проте їй залишається лише скоритися батьківській волі. Ця традиція сформувалася кілька тисячоліть тому, але з тих пір зовсім не змінилася, незважаючи на новий вік, менталітет та сучасні погляди на життя.

Після того як наречену обрали - батьки молодих призначають найкращу дату для церемонії та запрошують родичів на оглядини.

ВЕСІЛЛЯ

За весільною традицією наречений приїжджає до своєї обраниці на білому коні. Також, його супроводжують: свідок, гості та музиканти.

Наречений, стоячи на камені, чекає, поки винесуть дерев'яний паланкін з його нареченою. Носильники обносять наречену сім разів навколо нареченого і ставлять перед ним. Важливо, що молодятам забороняється їсти від початку до завершення весільного обряду. Також, для церемонії будують так званий храм "веди" з п'яти бамбукових палиць, які зверху накриваються тентом.

Всередині храму запалюється вогонь. Один кінець сарі нареченої прив'язують до одягу нареченого, щоб об'єднати їх навіки. Далі - молодята сідають біля вогню. Брахман (священик) читає молитви, співає священні мантри, дає слово молодим для виголошення клятви, після чого зв'язує руки молодої пари весільною гірляндою з квітів, з'єднуючи їх душі навіки, на всі сім поколінь. За традицією, молодята обходять навколо вогню сім разів. Після чого, наречений наносить краплину червоної фарби на лоб і проділ своєї, вже на той момент, законної дружини.

Святкування весілля супроводжується танцями, піснями, і триває всю ніч. Ввечері, молодята йдуть до своєї кімнати, де чоловікові дають склянку молока, а потім викрадають дружину до гостей. Під ранок, гості нареченого йдуть по домівках, а наречена може повернутися до чоловіка. Вранці, молодята їдуть у весільну подорож.

# data[].attributes.attachment_link.title
Колоритні традиції індійського весілля . Традиції. Весільний ажіотаж. Архів. Проекти - Новини Рівного. Відео on-line. Все про телекомпанію - Телеканал "Рівне 1"

# data[].attributes.attachment_link.description
5299 переглядів Індія - країна, яка відрізнається своїм колоритом та звичаями. Одні з найцікавіших - традиції укладання індійського шлюбу. Індійське весілля - не просто свято, це злиття двох великих сімей, тому зазначають її з особливою пишністю, дотриманням багатьох весільних ритуалів. Що ж саме вирізняє їх з-поміж інших країн - читайте далі.

# data[].attributes.headline
Звичаї і традиції Індії

# data[].attributes.subject
Звичаї і традиції Індії

# data[].attributes.body
Незвичайною традицією в Індії є Мехенді. Це один з традиційних весільних обрядів в країні. Нареченій напередодні церемонії розписують руки хною. На зовнішню і внутрішню сторони долонь майстерно наноситься хитромудрий символічний візерунок, який з боку можна прийняти за татуювання або мереживні рукавички. Залишки хни від процедури належить закопувати в землю. Традиції Індії свідчать, що таким чином гарантується міцний непорушний шлюб на довгі роки.Індійські жінки рано виходять заміж. Основні прикмети заміжньої жінки - кільце на середньому пальці ноги, сережка в носі і розташування точки посередині чола, а не між брів, як до шлюбу. Традиційним кольором вбрання нареченої є червоний, що символізує процвітання, удачу і родючість. Сучасні індіанки часто вибирають для свого вбрання і інші кольори: фіолетовий, темно-жовтий, блакитний або рожевий.

Вирішіть відвідати індійський храм, ви повинні знати: в будь-яких храмах і мечетях прийнято роззуватися, в будинку індусів також прийнято ходити босоніж.

У деяких селах по всій Індії поширена традиція, якої вже 500 років. В ході ритуалу, дитини кидають з даху храму на великий шматок тканини, який тримають чоловіка, після чого дитина швидко передається матері. Ритуал покликаний принести дитині міцне здоров'я та удачу. Як стверджують, ритуал абсолютно безпечний.

По всьому світу відомо сарі - прямокутний шматок тканини, довжина якого становить 5-9 метрів, як правило, він виконаний з ніжного шовку або бавовни. Сарі може бути однотонним або з квітковими візерунками, його можуть використовувати і в повсякденному житті, і в святкові дні, вбрання може бути розшите золотими блискітками і нитками.

Існує ряд способів драпірування сарі, однак присутні загальні риси всюди. Спочатку жінки обв'язують сарі навколо талії, формуючи шар складок, після чого кінець рулону перекидається через плече, щоб прикрити груди. Зазвичай сарі одягають з блузкою і нижньою спідницею.

Ще одним традиційним нарядом жінки в Індії є Сальвар-каміз (також називають шальвар-каміз, Сальвар-камис). Через особливої ​​популярності в районі штату Пенджаб його часто називають панджабі.

В Індії дуже багато різних пам'яток, але найвідоміші серед туристів ...

Тадж-Махал - мабуть, найвідоміша з визначних пам'яток Індії, іменована деякими чудом світу. Овіяний красивими романтичними легендами, цей величний палац був побудований в пам'ять про дружину місцевого правителя Шаха Джахана. Стіни його викладені з особливого типу мармуру, який начебто змінює колір в різний час доби. Численні самоцвіти, напівкоштовні камені, величезний сад з штучними водоймами - ось що побачать туристи, які вирішили відвідати це місце.

Храм лотоса знаходиться в столиці Індії і є головним Бахайським храмом. Стіни будівлі виконані з білого мармуру, а форма його нагадує розпускається лотос, ніж та зобов'язана ця пам'ятка своєю назвою.

Національна кухня Індії така ж строката і різноманітна, як сама країна. На формування місцевої кухні, великий вплив зробила релігія, особливо індуїзм і іслам. У індусів корова - священна тварина, а мусульмани, як відомо, не їдять свинину. Тому, великою популярністю користуються вегетаріанські страви. Хоча баранина і м'ясо птиці часто використовується для приготування багатьох страв.

Найвідомішим стравою, національної кухні Індії - «каррі«. Багато хто подумає, що каррі - це приправа у вигляді порошку, яка хороша відома нашим господиням. Але все не так просто. В Індії каррі - це ціла група різноманітних страв з тушкованих овочів, м'яса, бобів, риби, ягняти, курчати і навіть морепродуктів. Обов'язковим компонентом цього блюда є приправа карі, яка, в цій країні, є сумішшю з безлічі компонентів, таких як куркума, кмин, коріандр, тамаринд, гострий перець, часник і інші.

А ми сьогодні пригощаємо вас індійськими солодощами.

Віка: В Індії танці це не просте проведення часу. Тут це спеціальне мистецтво, якому дівчинки навчаються змалку.

Все: Індія це цікава яскрава країна. Відвідайте Індію, і Ви побуваєте в казці.

# data[].attributes.headline
Ознаки заміжньої жінки

# data[].attributes.subject
Ознаки заміжньої жінки

# data[].attributes.headline
Традиції, які можна запровадити в українську сім' ю

# data[].attributes.subject
Традиції, які можна запровадити в українську сім' ю

# data[].attributes.body
1. Алкоголь в Індії не в пошані, а кожної п'ятниці в країні діє "сухий закон".

2. Традиції забороняють не лише розлучення, а й повторний шлюб.

3. Цивільні шлюби тут неприпустимі.

4. Вишиване весільне вбрання

# data[].attributes.headline
Паралелі між петриківським розписом та індійським мехенді

# data[].attributes.subject
Паралелі між петриківським розписом та індійським мехенді

# data[].attributes.body
Майстер петриківського розпису Ірина Дзюба знайшла паралелі між давнім українським мистецтвом малярства, в якому працює 13 років, та індійським мистецтвом розпису хною- мехенді. Сьогодні вона практикує і те, і інше.

-Петриківський розпис має багато спільного з індійським орнаментом. Коли ми з дочкою почали займатися мехенді, то спілкуватися на цю тему з індусами. Ми побачили багато паралелей, - розповіла майстер петриківського розпису та мехенді Ірина ДЗЮБА. - Наприклад, в індійській філософії крапка - це чоловіче начало. Крапки є в мехенді, також їх багато - в петриківці.  Жіноче начало – це кома або півмісяць: це шакті - природа, яка все створила на землі. А в петриківці - це зерно. Так само є в мехенді завиток – спіраль. В петрикіці ми теж  малюємо ці завитки – їх дуже багато, вони згармонізовують повністю малюнок.

Це дуже цікаво, вважають митці – через культуру іншої країни вчитися більше розуміти свою культуру, свою ідентичність. Більше того: сприймати світ – як єдине ціле, де всі ми в ньому – подорожуючі.

# data[].attributes.headline
про близькість української та індійської культур та про те, як бачити світ водночас очима українця та індуса.

# data[].attributes.subject
про близькість української та індійської культур та про те, як бачити світ водночас очима українця та індуса.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У Житомирі відкривається виставка "Україна-Індія" українського художника Юрія Камишного. Член Національної спілки художників України, лауреат всеукраїнських та міжнародних премій, Юрій Камишний об'їхав 27 країн світу. Зараз він перебуває в Індії. В ефірі "ДеньПРО" художник розповів про близькість української та індійської культур та про те, як бачити світ водночас очима українця та індуса.

У житомирському GnatyukArt Centerвідкривається виставка Юрія Камишного "Україна-Індія", яку сам художник називає "своєю улюбленою темою".

"У світу дуже багато сторін. І "Україна-Індія", я б сказав, показує істину й бога з різних боків. Це єдина субстанція, єдина сутність, але з погляду українця і індуса, - пояснив митець. - Мені приємно, народившись в Україні, гостювати тут, в Індії і порівнювати істину очима українця і індуса. Я тут теж почуваюся як вдома. Це дійсно відчуває моя душа і серце, і це я намагаюся перенести на свої полотна".

Зараз художник перебуває в Аллахабаті, куди він поїхав подивитися на традиційне індійське свято Кубха Мела.

"Це свято чаші, свято омовіння. До речі, ще одна паралель: 19 січня Водохреща в Україні, і тут теж проходять такі святкування, освячення води, і вода набуває цілющих якостей по всьому світу. Зїжджаються паломники з усіх країн, особливо з Індії. Зараз тут, в Аллахабаді, 120 мільйонів паломників, одночасно вони омиваються у цій святій воді. Індуси і українці - вони як діти. Вони вірять цьому і окунаються не тільки тілом, а й душею", - розповів Юрій Камишний.

Художник зауважив, що в культурах України та Індії дуже багато спільного, хоча на перший погляд так може і не здаватися.

"Я був у Національному музеї в Аллахабаді і сфотографував, хоча це й не дозволено, статуетку. Трипільська жінка! На Трипіллі знаходили такі ж статуетку, яку я зараз сфотографував у цьому Національному музеї. І вона приписується саме індійській культурі, - розповів митець. - По Ведах, наші люди, арії, прийшли сюди під час пасіонарного вибуху і заснували цивілізацію. Я вважаю, це злиття аріїв і цивілізації Хараппи, яка зараз знаходиться на території Пакистану, і саме з неї з'явилися індуси. І наша культура, і гопак наш - усе якось перемістилося сюди".

Юрій Камишний називає Індію "країною любові" і каже, що будь-хто, приїхавши до Індії, зможе це відчути.

"Просто розплющте очі. Очі не тільки фізичні, але й очі душі і серця. Ви отримаєте таку насолоду щастя, сонця, любові всесвітньої, яка може перебувати тільки в Україні і в Індії", - стверджує художник.

Юрій Камишний - член Національної спілки художників України, лауреат премії ім. Л. Українки Житомирського обласного відділення Українського фонду культури, лауреат міжнародної премії імені М. К. Реріха, Заслужений художник України, лауреат всеукраїнської премії ім. Івана Огієнка.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Кубха Мела - це індійське Водохреща": художник Юрій Камишний розповів про близькість української та індійської культур

# data[].attributes.attachment_link.description
У Житомирі відкривається виставка "Україна-Індія" українського художника Юрія Камишного. Член Національної спілки художників України, лауреат всеукраїнських та міжнародних премій, Юрій Камишний об'їхав 27 країн світу. Зараз він перебуває в Індії. В ефірі "ДеньПРО" художник розповів про близькість української та індійської культур та про те, як бачити світ водночас очима українця та індуса.

# data[].attributes.headline
Йога - філософія тіла й душі

# data[].attributes.subject
Йога - філософія тіла й душі

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська правда _Життя

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Займаючись все своє свідоме життя танцями, я й уявити не могла, що існує щось краще для фігури, здоров'я та настрою. Втім, численні відгуки знайомих та подруг, змусили мене задуматися та проаналізувати глибоку філософію, комплекс фізичних вправ для гармонії зовнішнього та внутрішнього світу - йогу.

Йога - стародавня індійська езотерична традиція, основи якої вперше були систематизовані відомим гуру Патанджалі, що проживав у 2 столітті до нашої ери. Проте не правильно було б вважати засновником цієї філософії лише Патанджалі, адже вважається, що йога була передана людству, безпосередньо Творцем через свого посланника-аватара Крішну древньоіндійському пророку Арджуні.

Основи цього вчення були розкидані по всьому стародавньоіндійському епосу - від Вед до Пуран. Проте встановити точні історичні рамки появи цього вчення досить важко.

Вчення йоги багатогранне. Його основна мета - досягнення нірвани (повне поєднання творіння із своїм творцем). Власне і саме значення санскритського терміну "йога" перекладається як "поєднання". Тобто поєднання створеного зі своїм творцем.

Існує багато форм йоги. Йога дії (карма-йога), йога віри та поклоніння (бхакті-йога), йога знання (джняна-йога), йога впорядкованого дихання та правильних поз (хатха-йога), йога пробудження енергії у хребті (лайя-йога), правильного використання звуків та слів (мантра-йога), йога медитації та споглядання (раджа-йога) та інші. Кожна з них несе в собі єдиний сенс - досягнення певних кроків на шляху до єдиної мети.
Трохи теорії про головне
Почнемо із Хатхи-йоги. Це влада над тілом та фізичною природою людини. Правильне осягнення хатхи-йоги наділяє людину міцним здоров'ям та продовжує життя, надає нові сили та можливості. Основна ціль хатхи - здорове тіло, яке не заважає духовному росту людини, а тільки допомагає цьому процесу.

Фото zoomi.com.ua

Найбільшим досягненням вивчення Хатхи - є пробудження кундаліні - захованої космічної енергії, що закладена у кожній людині.
Задля вивчення правильного способу життя найкраще підійде іще один різновид йоги - Карма-йога. Найвищою метою карма-йоги - навчити людину відпрацьовувати карму, шляхом правильного ставлення до людей і правильного поводження у всіх життєвих обставинах.

Кожен карма-йогін чудово знає одну із головних істин традиції йоги: хочеш змінити свою долю - зміни, перш за все, себе.

Практика карма-йоги включає в себе роботу із енергетичною структурою людини, що в езотериці називається кармінним тілом. Саме це тіло є дзеркалом людської душі і саме в цій енергетичній структурі зберігається інформація про минулі життя людини та спричиняє свій вплив у наступному його житті.

Санскритський термін джняна-йога означає знання. Джняна-йога веде людину до істини, способом зміни його знань відносно самого себе і оточуючого середовища. Ця йога звільняє людський розум від кайданів ілюзорної картини світу та направляє його до істинного знання, відкриваючи закони Всесвіту. Основним об'єктом практики джняна-йоги є ментальне тіло людини. Найвища мета - досягнення стану просвітлення.

Бхакті-йога - це йога релігіозного шляху. Саме це направлення йоги вчить людину культурі стосунків із Богом. Основними завданнями цієї йоги є:

- Богопізнання;

- Правильна віра у людини;

- Мистецтво молитви;

- Трансформація негативних емоцій і почуттів, у позитивні;

- Нірвана;

Предметом практики бхакті-йоги є астральне тіло (тобто тіло емоцій), оскільки саме емоції та почуття є одним із головних аспектів, що прив'язують людину до землі.

Саме цей різновид йоги може проявлятися як любовне віддане служіння Богу, Гуру (як представника Бога), і всім живим істотам. У практику входять робота над внутрішніми якостями характеру, медитація, очищення свідомості та спів мантр.

Усвідомлення теоретичного підґрунтя основних принципів філософії йоги, дає можливість сприймати заняття нею - свідомо.
Практичні поради
На сьогоднішній день, займатися йогою можна у будь-якому фітнес-клубі. Втім, люди, які займаються цим не один рік, радять відвідувати конкретні школи. Саме ті школи, які крім йоги не займаються більше нічим.

Фото yogin.org.ua

Для занять йоги краще підбирати зручний одяг. Він має бути вироблений із натуральних тканин, та таким, щоб не заважав займатися та не відволікав від Головного процесу пізнання.
Починати треба з маленького. Не треба намагатися осягнути одразу все - це неможливо. До занять варто підходити свідомо. Із повною готовністю працювати та проникати у теорію.

Пропускати заняття не варто, адже кожне тренування - це вивчення нового елементу. Без базових та відпрацьованих знань буде важко крокувати до наступного рівня.
Наостанок
Старанне відвідування та пізнання цієї філософії подарує спокій. Відчуття гармонії між зовнішнім та внутрішнім. Крім того, ви отримаєте прекрасне, підтягнуте тіло та чудово розвинуті м'язи.

Та як і у будь-якій справі - старанність ті відданість - запорука успіху.
При підготовці статті використано матеріали порталу Prosvetlnie.org.ua

# data[].attributes.attachment_link.title
Йога - філософія тіла та душі

# data[].attributes.attachment_link.description
Існує багато форм йоги. Йога дії, йога віри та поклоніння, йога знання йога впорядкованого дихання та правильних поз, йога пробудження енергії у хребті, правильного використання звуків та слів, йога медитації та споглядання та інші. Кожна з них несе в собі єдиний сенс - досягнення певних кроків на шляху до єдиної мети.

# data[].attributes.headline
Вишиванки в Індії

# data[].attributes.subject
Вишиванки в Індії

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Бажання прикрасити свій одяг, показавши при цьому національну неповторність та вишуканий смак - основні риси, які відрізняють вишиванки Індії від інших. Перші згадки про вишивання як ремесло з'являються вже у V столітті до нашої ери в староіндійських "Ведах".

Сучасна індійська вишивка відображає складний історичний шлях, який пройшла ця надзвичайно цікава країна.

Історія індійської вишивки

Головною особливістю вишивки Індії є те, що вона увібрала в себе багато традиційних елементів з культур інших народів. Причому майстрині досить творчо підійшли до такого процесу, як асиміляція узорів та прийомів вишивання.

Наприклад, звичай використовувати золоте та срібне шитво при оздобленні одягу привезли до Індії китайські купці разом зі своїми різноманітними товарами. Слід зазначити, що індійцям сподобались яскраві вишиті речі, але вони не сліпо скопіювали китайські орнаменти, а влучно перенесли манеру коштовної вишивки на свій національний ґрунт.

Також саме Китаю індійці завдячують манері вишивати гладдю. Ця техніка пройшла складний шлях удосконалень та численних перетворень. В результаті вона стала однією із найпоширеніших та найулюбленіших. Сьогодні традиційне вбрання індійської жінки - сарі - прикрашають суто національні узори, вишиті за допомогою техніки гладі. Унікальність сарі полягає у тому, що дев'ятиметровий відріз тканини обертають навколо тіла жінки так, щоб він спадав м'якими складками. Широка кайма по краю тканини вишивається різноманітними орнаментами, додаючи одягу вишуканості та елегантності.

Наступним запозиченням, яке увійшло в індійську вишивку, став квітковий малюнок, привезений до країни мусульманами. Місцевим жінкам сподобались узорчасті вишиті тканини, їх стали залюбки використовувати для пошиття не лише святкового, а й повсякденного одягу.

Звісно, з часом майстрині почали додавати до вишитого вбрання суто національні особливості, а саме:

оригінальні шви;

невеличкі дзеркальця;

блискучі камінці;

дроти різних металів;

шовкові нитки.

Використання вишивки в індійському вбранні

Для прикрашання вишивкою зазвичай обирається традиційне вбрання жінки - сарі. Тканина однотонного кольору розшивається квітами, екзотичними рослинами, птахами, геометричними узорами. Використовуються срібні або золоті нитки, додаються стрази або бісер.

Крім сарі, індіанки носять й сучасні сукні, які теж прийнято оздоблювати вишивкою. Яскрава вишивка робить одяг не лише святковим, але й надзвичайно вишуканим. Про смак жінки свідчать й ошатно прикрашені вишивкою сумочки, клатчі, гаманці, футляри для окулярів.

Не можна забувати й про чоловіків, костюм яких теж прикрашає вишивка. Традиційна чоловіча довга сорочка - курта - вишивається на рукавах та по подолу. Така сорочка не має коміра, але виріз на грудях обов'язково оздоблюється вишивкою. Поверх сорочки індійці одягають довгий, до коліна, піджак. Тут політ фантазії майже не обмежений, тому що вишивкою можна оздобити поли піджака, низ, рукава, кармани, спину.

Неможливо уявити без вишивки й весільний одяг індійців. Символи-обереги, так як й в Україні, вишиті на вбранні наречених, захищають їх від злого ока та пророкують щасливе подружнє життя.

Крім повсякденного та святкового одягу, індійці полюбляють вишивати ще й головні убори та взуття. Це суттєво відрізняє представників цієї нації від інших народів, тому що така манера прикрашати себе притаманна саме їм.

Готові вироби майстрів індійської вишивки вражають своєю неповторною вишуканістю, багатством та елегантністю.

Цікавою особливістю індійської вишивки є те, що кожен регіон країни може похвалитися суто своїм колоритом. В одному використовують тільки натуральні шовкові нитки, в іншому унікально поєднують кольори, в третьому знають, як правильно вишити певні символи, щоб вони приносили користь власнику одягу, і таке інше.

Індійська вишивка - це тонкий місток між історією та сучасністю, який не лише пов'язує покоління, а й вчить любити свою країну, поважати її традиції та пишатися предками.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
вишиванки в індії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
історія та традиції вишивання в індії

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
використання вишивки в індії

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія та традиції вишивання в Індії

# data[].attributes.attachment_link.description
Бажання прикрасити свій одяг, показавши при цьому національну неповторність та вишуканий смак - основні риси, які відрізняють вишиванки Індії від інших. Перші згадки про вишивання як ремесло з'являються вже у V столітті до нашої ери в староіндійських "Ведах". Сучасна індійська вишивка відображає складний історичний шлях, який пройшла ця надзвичайно цікава країна.

# data[].attributes.headline
Україна - Індія

# data[].attributes.subject
Україна - Індія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тетяна Гришельова

# data[].attributes.attachment_link.title
Україна - Індія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У індійського шлюбу є особливість, яка відрізняє його від інших - формують молоду сімейну пару не молоді, а батьки нареченого. Вони вибирають синові майбутню дружину, ведуть переговори з її батьками про майбутнє весілля. Дівчина може взагалі не знати свого судженого, але їй залишається тільки скоритися батьківській волі. Ця традиція сформувалася кілька тисячоліть тому, але з тих пір нітрохи не змінилася, незважаючи на велику кількість каст в Індії і культур.

Заручини - ашир-вад

За традицією, в Індії, перш ніж призначити весілля, батьками молодих ретельно вивчаються їхні гороскопи, вибирається оптимальна для цієї події дата, майбутні родичі запрошуються на оглядини.

Після того, як між батьками укладена домовленість про весілля, організовується зустріч молодих, вірніше, дві зустрічі - спочатку вдома у нареченої, а потім у нареченого. Ці зустрічі носять в Індії назва "ашир-вад". Батьки благословляють шлюб, відбувається заручини. Згідно з весільним традиціям Індії, наречені готують один одному подарунки, також їх щедро обдаровують батьки, найближчі родичі. Від заручин до весілля проходить близько двох місяців.

Традицією напередодні дня весілля

Розмаїття весільних традицій вражає: кожен звичай має свій сенс і супроводжується певними діями. Краса індійських пісень, танців, шелест тканин, велика кількість кольорів і пахощів, вишукані національні страви - індійці не шкодують коштів і сил для організації торжества.

Зустріч гостей

Весілля в Індії - це особливе свято, до нього довго готуються, витрачають багато грошей. Якщо сім'я забезпечена, на весілля витрачається від 15 до 20 тисяч доларів. Запрошується 700-800 осіб, яких потрібно забезпечувати житлом, а ще частуванням багато днів, адже весілля з усіма прелюдіями триває більше тижня.

За давньою традицією за чотири дні до весілля додому до дівчини з'їжджаються всі її родичі, споруджують у дворі весільний навіс, прикрашений гірляндами квітів, кокосів, бананів, яскравих вогнів. Жителі Індії такий навіс називають "пандал". Посередині під навісом встановлюють велику чашу з рисом, поверх рису кладуть великий квітка кокосової пальми - символ щастя, навколо чаші горять вогні.

Мінді-дівич-вечір

Церемонія "мінді" передбачає розфарбовування національним орнаментом рук і ніг нареченої за допомогою хни. Згідно весільної традиції в Індії, візерунки дівчатам наносяться на долоні і вище, охоплюють руки до ліктя. В результаті вимальовується щось на зразок своєрідних рукавичок. Після цього на руки дівчини надягають золоті кільця, браслети. Руки і стопи вибрані не випадково: на руках нанесені лінії долі людини, а також на руках і ногах відображаються всі сім чакр.Як це виглядає, показано на фото.

Рідні, подруги дівчини намагаються зробити весільні візерунки як можна темніше: за традицією вважається, що тоді майбутній чоловік буде міцніше її любити. Процедура триває майже весь день: під час розмальовування нареченої молоді дівчата і досвідчені жінки розмовляють з нею про те, що обіцяє шлюб, як правильно вести себе з майбутнім чоловіком, як побудувати щасливу сім'ю. Тому вважається, що чим складніше малюнок, чим більше часу його виконували, тим більше секретів подружнього життя дізналася наречена.

Згідно традицій Індії, нареченій з нанесеними візерунками вже не личить залишати будинок до самого весілля, її житло прикрашають яскравими святковими гірляндами з квітів, лампочок, фольги. Після одруження молода дружина не виконує ніякої домашньої роботи, поки візерунки не зійдуть повністю.

Як виконується малюнок мінді, дивіться у відео:

Санджит-передвесільний вечеря

Серед жителів Індії існує традиція: за п'ятнадцять днів та початку весілля індуси проводять ритуал поклоніння Ганеша - бог багатства і достатку. Представники обох сімей просять Ганешу посприяти проведенню весілля, прибрати всі перешкоди до неї.

Санджит - це суто жіноча передвесільна церемонія, одна з найбільш радісних і веселих в Індії. Гостинні жінки з родини нареченої запрошують на вечерю жінок з боку нареченого. Вся доброзичлива компанія піснями, танцями, тостами бажає сімейного щастя і благополуччя нареченій. Приготований родичками нареченої святковий стіл рясніє смачними стравами. Вечеря триває довго, жінки веселяться від душі.

Церемонія гайе холуд

Це традиція вихваляння жовтого кольору, який в Індії вважається символом сонця, означає подружню вірність. Починається вона вдома у нареченого: учасники церемонії фарбують собі лоби жовтою фарбою, а потім жовтим порошком обсипають один одного. Після цього потрібно обов'язково повідомити покійним родичам, що їх нащадок одружується. Це робить батько нареченого, перераховуючи всіх предків, немов запрошуючи їх стати свідками знаменної події.

Завершивши обряд вдома у молодої людини, вся процесія прямує до дому дівчини, де "гайе холуд" повторюється спочатку.

Весільна церемонія

Весілля за індійським канонам і традиціям неймовірно красива. Казка, оживаюча перед очима, змушує тремтіти серця навіть тих, хто давно не вірить в чудеса. Гарні молоді люди, білий кінь, як виконання дівочої мрії, і багато іншого. Ось як проходить весілля по-індійськи.

Приїзд нареченого

Мрія кожної дівчини - суджений на білому коні! За весільної традиції в Індії приїжджає до своєї обраниці наречений - на білому коні, прикрашеної червоними і жовтими гірляндами. У супроводі свідка, гостей, музикантів з гучними піснями, танцями наречений прибуває додому до дівчини. Зустрічають його тільки чоловіки - батько і дядько нареченої, всі жінки тікають з дороги, щоб не потрапляти нареченому на очі, це вважається поганою прикметою.

Молодшого брата нареченої надається честь зустріти нареченого біля самих воріт. За традицією він миє їй ноги, цілує його, як родича.

Шубхо дришти - самий перший погляд

Саме весілля в Індії починається ввечері вдома у дівчини. Для здійснення обряду, згідно з традиціями будується спеціальний намет. Його покривають тентом, по кутах ставлять чотири пальми. Намет прикрашається живими ароматними квітами, переважно жовтих тонів.

Наречений, стоячи на камені, чекає, поки винесуть дерев'яний паланкін з його нареченою. Носильники обносять наречену сім разів навколо нареченого і ставлять. Гості просять хлопця і дівчину звернути погляд один на одного, тобто зробити весільний обряд шубхо дришти - перший погляд.

Вінчання

За всіма традиціями вінчання в Індії відбувається натще, молодим забороняється що-небудь їсти до завершення обряду.

Для вінчання споруджується маленький весільний храм "веди" з п'яти бамбукових палиць, які зверху накриваються тентом. Всередині храму запалюється вогонь. Один кінець сарі нареченої прив'язують до кушаку нареченого, щоб об'єднати їх навіки. Молодята сідають біля вогню.

Брахман (священик) читає молитви, співає священні мантри, дає слово молодим для виголошення клятви, після чого зв'язує руки молодої пари весільною гірляндою з квітів, з'єднуючи їх душі навіки, на всі сім поколінь. Як велить традиція, молоді обходять навколо вогню сім разів. Відтепер наречений вважає дівчину своєю дружиною, що підтверджує нанесенням червоної фарби їй на лоб і проділ. Пофарбований червоним проділ жителі Індії називають "синдур".

Святкування в бозаргане

Після вінчання всі гості спрямовуються до спеціального приміщення - бозаргану, де самі собі влаштовують веселе весільну видовище зі своєрідними індійськими танцями, піснями, яке триває до ранку.

Після закінчення весільного веселощів молоді все ще залишаються ночувати вдома у нареченої, за традицією молодих укладають спати в різних кімнатах.

Проводжають молоду дружину в будинок її чоловіка

Вранці другого дня гості ведуть молодят, на яких все ще надіті весільні вбрання, додому до чоловіка, де батьки ще раз благословляють молодих, дарують їм подарунки. На другий день весілля ніяких подій не відбувається, всі відпочивають після вчорашнього свята.

Згідно традиції, в Індії молода дружина може повернутися додому до своїх батьків тільки через місяць, завдати їм перший візит.

Приїзд в будинок чоловіка родичів дружини

Відпочивши після весілля, на третій день родичі молодої дружини за традицією приїжджають з подарунками додому до чоловіка, де для них уже накритий святковий стіл і їх знову чекають весільні розваги.

Що дарують згідно з традиціями?

В якості весільного подарунка від родичів жителі Індії охоче приймають золоті вироби, побутову техніку, мобільні телефони, кухонне начиння, красиві картини, статуетки, годинники, гроші. Кількість грошей обов'язково повинно бути непарним, наприклад, не 200 рупій, а 205. В Індії існує традиція, що непарне число принесе їм удачу та достаток.

Чим ближче родинні зв'язки, тим шикарніше буде весільний подарунок. Упаковуються подарунки в папір "щасливих" кольорів - жовтого, червоного, зеленого. При гостях молоді ніколи не відкривають подарунки. Серед жителів Індії вважається непристойним дарувати алкогольні напої, а також вироби з бичачої і свинячої шкіри.

Образ індійської нареченої та нареченого

Індійські нареченої надзвичайно красиві, їх вбрання дуже багаті. За традицією, весільне сарі в Індії шиється з бавовни, шовку, шифону різних відтінків червоного кольору або золотистого. У індусів червоний колір здавна символізує чистоту, невинність.Білий колір жителі Індії вважають траурним.

Сарі нареченої прикрашається витонченою вишивкою, китицями, стразами, розкішними аксесуарами. Підтримує весільне сарі золотий пояс. Блузка шиють або просту, під колір сарі, або золотисту, з парчі. Її також оформляють вишивкою, бісером.

На шиї в дівчини - золоте намисто, яке передається у спадок від матері до дочки. Також прикрашають наречену золоті сережки, браслети на руках і ногах. Браслети бувають з орнаментами, емаллю, різьбою. Ювелірні прикраси для весілля в Індії підбираються дорогі, дуже рідко використовується біжутерія.

За всіма традиціями у індійської нареченої є одна відмітна весільна прикраса - велика сережка в крилі носа, від якої тягнеться ланцюжок до вуха, як показано на фото.

Дотримуючись давньої традиції, на весілля молодій дівчині вперше малюють хною бінді - червону крапку на лобі, що символізувала в Індії заміжню жінку. Бінді буває різної форми - круглої, овальної і навіть трикутної. Весільний макіяж підкреслює особливу глибину очей дівчини, її брови з чітко окресленими волосками.

Волосся за традицією укладаються красивою весільною зачіскою, прикрашеною квітами й золотими виробами. Пенджабские дівчата і жінки надзвичайно скромні і соромливі, їх волосся постійно зібрані, серед них вважається верхом непристойності ходити з розпущеним волоссям. Це можуть собі дозволити в Індії тільки дівчата легкої поведінки або дружина наодинці з чоловіком.

Наречений в Індії теж виглядає дуже ошатно. За традицією, його вузькі штани і білий з червоним весільний сюртук розшиті золотим шиттям. Подпоясывает його красивий червоний пояс. На ногах у нього туфлі з загнутими носами, розшиті бісером. Голову увінчує весільний тюрбан з яскравої тканини. Все це розшита бісером, намистинками, вишивкою, блищить і переливається на сонці. У деяких районах Індії здавна існує традиція обличчя нареченого наполовину прикривати підвісками з намистин або квітів.

Індійська весілля - не просто свято або традиція, це злиття двох великих сімей, тому зазначають її з особливою пишністю, дотриманням величезного числа весільних ритуалів. Вивчити їх все не так-то просто. У відео нижче ви можете помилуватися красою індійської весілля:

Якщо вас зацікавила інформація про весільні традиції в Індії, поділіться своїми враженнями і відгуками в коментарях.

# data[].attributes.attachment_link.title
Весільні традиції в Індії - заручини і церемонія одруження

# data[].attributes.attachment_link.description
У індійського шлюбу є особливість, яка відрізняє його від інших - формують молоду сімейну пару не молоді, а батьки нареченого. Вони вибирають синові майбутню дружину, ведуть переговори з її батьками про майбутнє весілля. Дівчина може взагалі не знати свого судженого, але їй залишається тільки скоритися батьківській волі.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Весілля у будь-якого народу - це яскрава, весела та незабутня подія. Якщо згадувати про екзотичні традиції та обряди на весіллях то обов'язково варто виділити індійське весілля. Тільки тут є така різноманітність незвичних ритуалів, пов'язаних з цією світлою подією.

1. За давніми індійським звичаям нареченого для нареченої колись вибирали виключно батьки. Хоч цей звичай не настільки популярний як сотні років тому, в деяких віддалених районах Індії навіть сьогодні дівчина не може сама вибрати собі нареченого.
2. У тамільських брахманів наречений під час весілля удає немов він зовсім не хоче одружуватись. Батько та інші родичі нареченої всіляко його переконують, а молодий весь час відмовляється. Зрештою нареченого у весільну залу заводять його найближчі друзі.
3. Серед деяких індійських громад є традиція викрадення нареченої. Зі згоди батьків молодої, наречений її викрадає і приховує від родичів близько року. Лише після цього відбувається церемонія шлюбу.
4. Індію вважають батьківщиною весільного контракту. Саме тут, в Південній Індії, сотні років тому з'явився звичай підписання документу між батьками молодих, що підтверджує договір про шлюб між двома сім'ями.

quote Традиційний розпис хною - мистецтво мехенді

5. До весілля наречена хною розфарбовує традиційними візерунками руки та ноги. Чим яскравіші та вишуканіші малюнки, тим більше вона буде любити свого чоловіка. Також за традицією доки малюнки з хни залишаються на руках молодій їй заборонено займатись хатньою роботою.
6. У Північній Індії, під час церемонії, молодий весь час знаходиться за квітковим покривалом. Вважається що завіса захищає від лихого ока і лише батькам нареченої дозволено поглянути на молодого, щоб переконатись, що він не самозванець.
7. Після індійської церемонії одружена наречена повинна ввійти в будинок свого чоловіка з правої ноги. Також біля порогу навмисно ставлять горщечок з рисом, який вона традиційно повинна перевернути. За традицією чим більше рису висипиться з горщика тим щасливішою буде новоспечена сім'я.
8. У Панджабі традиційно під час весілля викрадають взуття нареченого, а після церемонії одруження молодий зобов'язаний його викупити.

# data[].attributes.attachment_link.title
Цікаві факти про весілля в Індії

# data[].attributes.attachment_link.description
Весілля у будь-якого народу - це яскрава, весела та незабутня подія. Якщо згадувати про екзотичні традиції та обряди на весіллях то обов'язково варто виділити індійське весілля. Тільки тут є така різноманітність незвичних ритуалів, пов'язаних з цією світлою подією. 1. За давніми індійським звичаям нареченого для нареченої колись вибирали виключно батьки.

# data[].attributes.headline
Традиції весілля

# data[].attributes.subject
Традиції весілля

# data[].attributes.body
Наречений з’являється до своєї майбутньої дружини на білому коні, який символізує дівочі мрії.

весільний обряд шубхо дрішті – перший погляд наречених. З цього починається шлюб в Індії.

Індійські молодята обмінюються не обручками, а гірляндами з квітів